Каспар?
Ти ли си?
Кажи ми нещо, Касп.
Тук съм.
Къде?
Усещам те.
Тук съм.
Подскажи ми.
Джамила.
УЕЛИНГБЪРО, ВЕЛИКОБРИТАНИЯ СТАТУС: БЕЗОПАСНО
Четири месеца след нашествието
все още няма връзка с корабите им и не знаем намеренията им.
Бежанската криза продължава.
- Нормално е да тъгуваш. - Тъгувам? Не спирам да го сънувам, мамо.
Знам, че си огорчена, но бъди търпелива.
Търпелива съм. А ако не са сънища?
- Звучиш налудничаво. - Мамо, чуй.
Каспар правеше странни неща. Спря извънземните с ума си.
Ядрената бомба ги спря, не някакъв джедай.
Тогава защо още са тук? С всеки ден са все повече.
- Защо оръжията ни не убиват кораба майка? - Джамила!
Съжалявам, мамо,
но усещам, че Каспар някак си е жив.
Може да е спасението ни. Мамо, ти помагаш на хора всеки ден.
Представи си да можеш да спасиш повече пациенти.
А какво ще кажеш всички?
Сънищата ще спрат, Джамила. Но духът ти е непримирим.
Ето това ще ни спаси.
Не магията, не някакво момче, което вече не е живо.
Съжалявам, но него го няма.
Трябва да тръгвам.
Какво е това?
- Трябва ми, мамо. Пази ме. - Дай ми го. Сигурна ли си?
Разджуркай, иначе хмелът се утаява. По-тежък е от водата.
МАЯМИ, ФЛОРИДА СТАТУС: БЕЗОПАСНО
- Установи ли контакт? - Какво?
Колкото и да гледаш, няма да дойдат на купона.
Дариън, ще оставиш ли брат ми на мира с тъпите си шеги?
Не може ли да се пошегувам? Купон е.
- Добре ли си, Трев? - Всичко е наред, приятно ми е.
Знам, че лъжеш.
Никой не обича да кибичи с мъжа ми.
Само ти.
Е, поне семейството е заедно. Преди появата им не сме се събирали така.
Освен на сватба или погребение.
Сега погребенията са повече.
Тези деца не оставиха храна. Шиона, имаш ли още запаси?
Ще изтичам до магазина.
- Вече изразходихме дажбите си. - Спокойно, имам купони. Ще се запасим.
Щял да ни запаси.
- Пак звучиш като войник. - Стар навик.
Побързай, докато не сме почнали да пасем тревата.
Джордан е на дълбокото.
- Помощ! Не може да диша. - Джордан!
Джордан!
Джордан! Дариън!
- О, боже, Дариън. - Хайде.
- Той не диша! - Моля те, синко.
- О, боже! - Дишай, хайде.
Спокойно, давай.
Моля те.
Хайде. Отдръпнете се!
Хайде сега.
Давай.
- Слава богу! - Готово.
- Браво. - Вуйчо Трев?
Къде ти беше акълът? Улесняваш онези гадини?
- Трябва да се пазим! Чуваш ли ме? - Треванте!
Чуваш ли ме? Погледни ме!
- Погледни ме! - Треванте, спри!
Това е момчето ми! Спри!
Съжалявам.
Какво ти става?
Отивам за храната.
Джордан, добре ли си, миличък?
Как си? Добре ли си?
Насам! При мен!
Самолет!
Подпалки!
ЗОНИ ЗА НЕЗАБАВНА ЕВАКУАЦИЯ
Какво правиш?
- Нищо лошо. - Така ли?
- Защо си в кръв? - Моя е.
Порязах се на ключалката.
Съжалявам, трябва ми храна за семейството.
Напуснахме дома си в Лондон.
Да, видях картата. Там вече е червена зона.
Като луната е.
- Какво й е на луната? - Войниците горяха спори.
Задуха вятър и отрови въздуха.
Луната стана червена. Цяла нощ беше червена, сякаш...
Гори.
Дъщеря ми ме пита защо слънцето не залязва.
Да не би да е уплашено да стои само в небето денем.
Моля те, нека взема няколко неща за семейството ми.
Само най-нужното.
Знаеш правилата. Пазиш тишина, 30 минути максимум.
Благодаря.
- Какво е това? Какво става? - Боже. Каспар?
Милиарди неврони в безупречен синхрон.
Мицуки.
Те.
ИЗВЪНЗЕМНИ, ВИДЕНИЯ, ПРИСТЪП
Ехо?
- Привет, завърнал си се. - Къде са всички?
Теб те нямаше доста...
Нямаше те доста време. Събирането отдавна приключи.
Как е Джордан?
Уплашен.
- Сложихме го да си легне преди час. - Добре.
Не искам. Няма ли да поговорим?
За кое?
За изблика ти.
Боже.
Съжалявам.
Леара се обади.
Или ти й се обади.
Тя е добре. Още е при чичо си в Пенсакола.
- Още не иска да говори с мен, нали? - Какво очакваш?
Сражавах се по света, за да се върна при нея.
И тя те обича.
Всички те обичаме. Но ти така и не се върна същия.
Не те съдя, Трев.
Леара ми каза за скицника, за момчето.
Предупреди ме, че все още водиш някаква война.
Виждам как гледаш към небето. Как понякога надничаш през прозореца.
Не си се отърсил от миналото.
Някои от нас искат да изживеят живота си, без да се терзаят.
Да се преструваме, че не са тук, и да правим купони, като че няма нищо.
Знам, че светът, в който живеем, в който живее синът ми,
може да не е същият, в който живееш ти.
Стегнах ти куфара.
Задето се развиках на Джордан?
Сериозно ли? Затова ли ме гониш?
Знам къде ходиш. Искаш да разбереш истината.
Умирам от страх какво може да ти се случи там.
Казвам го с цялата си обич.
Върви. Отивай да водиш войната си.
Наистина се надявам да откриеш каквото търсиш.
Обичам те.
Джам? Храната е готова!
Джамила.
Джам?
ЗА МАМА
Ще ти е мъчно.
Не това би искала да прочетеш.
Знам, че е опасно и че се страхуваш. Аз също.
Но не мога да бездействам.
Да се крия и да чакам светът да свърши.
От всичко най-трудно ми е да напусна дома си и теб.
Но тръгвам да следвам сънищата си, дори да са само сънища.
Защото тези "джедайски сили" може да са единственото спасение за света.
Идвам, Касп.
Ти си виновна.
Учила си ме да се боря на всяка цена за моята правда.
И вярвам в това.
Обичам те. Джам.
МАМА ЩЕ ТЕ ОБИЧА ВЕЧНО
Въздухът е отровен.
- Искам да стигна до болницата! - Ще те закараме в най-близката.
- Не, искам в "Сейнт Борнуолдс". - Там районът е затворен.
Ранена ли си?
- До Хайд Парк има детски приют. - Не отивам натам.
- В другата посока съм. - Не можем да те пуснем.
Върни се!
Момиче!
Спори.
Излез. Тук е опасно за теб. Можем да ти помогнем.
Ще те заведем на чисто място.
Ако чуваш, излез. Искаме да ти помогнем.
Ще ти оставим маска.
Ще ти трябва.
Хайде де.
Дай ми нещо.
СПИРАЛОВИДЕН ОБЕКТ В ОКРЪГ МАККЪРТЪН И ПО СВЕТА
МАККЪРТЪН
СНИМКИ НА ОКРЪГ МАККЪРТЪН
Оклахома?
- Ширина... - Край.
Трябва да тръгваш.
Да.
Да, така е.
НАПУСКАТЕ ФЛОРИДА
Дано не си тук, Касп.
ИМЕ: КАСПАР МОРОУ
АРХИВ
"Каспар Мороу, контейнер 8898."
Изрод.
- Господине? - Какво?
Каспар?
Чувам те, Касп.
Ще те намеря.
БОЛНИЦА "СЕН ПОЛ", ПАРИЖ
ПРЕХВЪРЛЕН В "СЕН ПОЛ" ПО ЗАПОВЕД НА КОАЛИЦИЯТА
Той моли за помощ. И аз моля.
Не съм прекосил целия свят, че пак да съм в болница напразно.
Трябва да има причина.
Той е причината.
Онзи скицник е причина.
Как се казваш?
Треванте.
Аз съм Каспар.
Любопитният Каспар.
- Здрасти, Каспар. - Аз съм.
ОКЛАХОМА
ОКРЪГ МАККЪРТЪН, САЩ, ЗЕМЯТА
Привет.
Съжалявам, пътят е дотук. Нататък не може.
Виждам. А защо?
За твое добро е. Не е безопасно.
И назад не е безопасно.
Ако караш натам около 40 км, има отбивка за шосе 46.
По него хващаш на юг. В южна посока няма мъртви зони.
Добре. Всичко хубаво!
И на теб.
Извинете, виждали ли сте това семейство? Не?
- Здравейте, виждали ли сте това семейство? - Не.
Вие? Ясно.
- Извинете, познавате ли тези хора? Не? - Не мисля.
- Виждали ли сте това семейство? - Не. Съжалявам.
- Виждали ли сте тези хора? Търся ги. - Джамила! По дяволите!
- Боже! Даруин! - Това си ти!
- Защо си тук? Мислех, че си в провинцията. - Бях.
- Вашите? - Добре са.
Боже. Защо идваш? Тук е като във филм за зомбита.
Какво е това?
- Дошла си да търсиш Алф? - Тук ли е?
Джам, какво става?
Преместен е от моргата в интензивното, а после - в ето тази болница.
- Париж? - По заповед на Коалицията.
Даруин, виж.
- Не разбирам. - Аз също.
Но знам, че Каспар е жив.
- Джам, кога последно си спала? - Според мен знаят, че той е специален.
Как така "специален"?
Видях какво направи.
Когато пришълците нахлуха в болницата, Каспар говори с тях.
- Говорили са на английски? - Не.
Той ги спря. Сякаш взаимно си четяха мислите.
След това той загуби съзнание, но още дишаше.
Беше жив и това го доказва.
Взех да сънувам Каспар пет дни, след като го оставих.
Сънуваш го? Какво по-точно?
Червената луна ми се присъни още преди да я видя.
Чувам гласа на Каспар в сънищата си.
- Джам, мисля за него всеки ден. - Знам как ви звуча.
Сякаш съм откачила.
Но през живота си не съм била толкова убедена.
Ако щете вярвайте. Исках само да ви кажа, че е жив, преди да тръгна за Париж.
- Париж? - Там отдавна затвориха границите си.
- Как ще влезеш? - Ще успея някак. Намерих вас, нали?
Може Касп да е спасението ни от извънземните.
Веднъж ги спря. Може той да ни е надеждата.
Но ако умее всички онези неща, правителството сигурно ще го използва.
Не знаем какво правят и дали не го държат против волята му.
Гледали сте "Извънземното", нали? Същата работа.
- Имам усещането, че той е в опасност. - Защо мислиш така?
Заради начина, по който ме зове насън - иска да го намеря.
Ако не бях убедена, нямаше да напусна семейството си.
Исках да го знаете, в случай че не оцелея.
Да хапнем нещо, Джам. Какао?
- Да, да се махаме оттук. - Насам.
Благодаря.
Е, поговорихме.
Не си въобразявайте, че ще се върна...
- Не! Знаем, че не можем да те спрем. - Ще дойдем с теб.
- Какво? - Идваме с теб.
Да, просто е.
Чакайте, няма нужда да го правите.
- Не дойдох затова. Имате близки. - Да, ти също.
Ако си мислеше, че ще те оставим да идеш в Париж сама, значи си изперкала.
Ще ти помогнем. Ти се наспи. Ще се изнижем, преди да съмне.
Касп.
Къде попаднах?
Защо се бавиш?
Вратата е огромна. Не отварям буркан.
- Вадиш шеги? Я дай фенерчето. - Ще млъкнете ли?
Защо все аз?
Егати якото!
Какво ви казах? Недоносчета като нас не карат такъв лукс.
Все едно сме в гаража на Бекъм.
"Ферари", "Астън", "Порше".
Жестоко. Коледа подрани.
- Аз съм Бонд. По дяволите! - Тихо!
Красавица е, нали? Вземам поршето.
- Разкарай това порше. Бонд кара... - Научи как се изговаря.
Порше, Алфи. Дай ми ключовете.
- Няма. - Момчета?
- Спрете! - Да ми ключовете! Дай ги!
- Спрете! - Само ще видя.
- Виж какво направи. - Изключете я!
- Натисни нещо! - Опитвам се.
- Не става! - Спри!
Всичко е на шест.
Какво става, мамка му?
Не псувай, Монти.
Сами сме, откакто започна всичко.
Нашите са на почивка и не мърдаме, докато не се приберат. Това е правилото.
Готин двор.
Трябва да се махате.
- Евакуираха Централен Лондон. - Знам.
- Имате ли храна? - Монти намери захаросани череши.
Твърде сиропирани му били, затова аз ги ям.
Само това ли ядете?
- Секунда. - Това е храната ни за из път.
Почерпи се.
Както вие щяхте да гепите поршето на тате? Така че благодаря.
- Не очаквахме да сте тук. - Това ви оправдава ли?
За да спасим света? Да. Причината е основателна.
Ще ви дам картите си в замяна на чипса.
Тази е на Антарктида.
- Имам и аптечка. - Пен, не ти щат картите и аптечката.
Откъде знаеш? Простете за поведението му.
- Мама казваше, че е бебе. - Трай си.
Има палатково градче в Съдърк, автобуси карат децата до провинцията.
- Вашите ще ви търсят там. - Не мърдаме оттук, за да не се изгубим.
- Няма да се изгубите. - Не.
Няма да ни разубедите. Можете ли да шофирате?
Какво щяхте да правите с открадната кола?
Гледал ли си "Бързи и яростни"? Играл ли си "Автокражба"?
Не е трудно. Милиони глупаци шофират всеки ден.
- Ще се справим. - Глупости, планът ви не струва.
- Грам не си се променил. Глупак! - Така ли? Я повтори!
- Или какво? - Повтори!
Какво ще направиш?
- Повтори! - Стига!
Мамка му!
Прелитат ниско.
Търсят извънземни.
Махайте се.
Мама, тате. Махайте се, махайте се.
Мама, тате. Махайте се.
Не.
- Пени, всичко е наред. Спокойно, аз съм. - Махайте се.
Пени, спокойно, чуваш ли?
Къде сме? В лабиринта край Данбъри.
Накъде вървим? Напред и надясно.
- После накъде? - Наляво.
Супер, там сме. Успяхме. Нали?
Ако искате, спете тук, вземете кола. Не ми дреме. Само чупката!
Треванте Коул застъпва. Тъкмо идвам.
- Днес не очаквахме нови войници. Откъде си? - "Камп Бландинг".
Имам две мисии в Афганистан. Прибрах се и ме пратиха тук.
Трябваше да дойда миналата седмица, но по път ни нападнаха.
- Останалите не оцеляха. - Съжалявам.
Беше дълго пътуване.
Бих поспал и хапнал каквото предлагате.
Изядох си сухите пакети.
Редник Паломино. При мен е Треванте Коул от "Камп Бландинг".
Какво правите в тази база?
На втория етаж.
Сержантът ще ти каже.
Благодаря.
Тя добре ли е?
Да. Понякога прави така.
Според мама го прави, като е объркана.
Понякога й идва в повече. През останалото време е добре.
Досадница е, но е добре.
Разбирам я.
Всички страдаме мълчаливо.
А тя дава воля на чувствата си.
Защо ще ходите в Париж? Не сме желани там. Никога не сме били.
А ако грешиш и той не е там?
Ако някак прекосите Ламанша...
Нали разбираш?
И той не е там.
Хората казват: "Ако си представяш целта, ще я постигнеш".
Преди не разбирах това.
Виждам Каспар в ума си.
Усещам го. Не знам как да го опиша.
Знам, че е жив, и ще го намеря.
После той ще ни помогне да спрем тези гадини.
- Знам, че звучи налудничаво. - Не, звучи...
Е, наистина е налудничаво,
но целият свят е полудял, нали?
Отивам да пусна една вода.
- Чакайте. - Горе ръцете!
Спокойно. Ще ви обясня. Изгубих се.
- Сгреших. - И още как!
"Камп Бландинг" е затворил преди месец.
Монти!
Монти, събуди се.
- Какво? - Да идем с тях. Трябва да помогнем.
Ако спасим света, нашите ще си дойдат.
Не може, Пен.
- Имам карта на Париж. - Монти е прав, Пени.
- Твърде опасно е. - И не сте поканени.
- Млъкни, Алф. - Какво? Така е.
Трябваме ви. Монти може да шофира криво-ляво.
Кажи им де.
Ако мама и тате не могат да се върнат, трябва да ги спасим.
Не се дръж като магаре. Кажи им, че им трябваме, моля ти се.
Моля.
Да му се не види.
Добре, чуйте. Татко има апартамент в Париж.
Може да идем там и да потърсите Каспар.
- Добре. - Да!
Ще вземем ягуара.
Шерифе, прескочил е оградата на базата.
Ще се погрижим за него. Насам.
Ръцете.
Какво правите с чантата ми?
- Там са нещата ми. - Не го мисли.
Ще си я вземеш утре, като дойдат да те изведат от щата.
Какви ги говорите? Ще ми дадете ли само скицника?
Както казах, всичко ще си вземеш. Само една нощ.
Ако имаш спешна нужда от нещо, само извикай.
Не вдигай много шум. Нека решим въпроса цивилизовано.
И добре дошъл в Айдабел. Дано ти хареса престоят тук.
В ПАРИЖ СМЕ
Калпав модел.
- Или не можеш да шофираш. - Да бяхме взели астън мартина.
Щеше да си в скута ми, а Пени - в багажника.
Обречени сме.
Превод на субтитрите Катина Николова