Kasparai?
Čia tu?
Pasakyk ką nors, Kaspi.
Aš čia.
Kur, Kaspi?
Kur?
Aš tave jaučiu.
Aš čia.
Duok kokią užuominą, Kaspi.
Džamila.
VELINGBORAS, JK, ŽEMĖ DABARTINĖ BŪKLĖ: SAUGU
Keturi mėnesiai po ateivių invazijos paskelbimo,
ryšys su jų laivais neužmegztas, jų ketinimai nenustatyti,
o pabėgėlių krizė tęsiasi, milijonams netekus pastogės...
Suprantama, kad tu dar gedi.
Gedžiu? Tie sapnai nesiliauja, mama.
Suprantu, jog esi nusivylusi, bet būk kantri sau.
Aš buvau kantri.
Kas, jei tai - ne sapnai?
- Nekalbėk nesąmonių. - Mama, klausyk.
Kasparas sugebėjo tai, kas atrodė kaip nesąmonė.
Savo mintimis jis sustabdė ateivius.
Juos sustabdė branduolinė bomba, o ne tavo džedajų magija.
Taip? Tai kodėl jie vis dar čia?
Kasdien jų vis daugėja.
Kodėl tos bombos nieko nepadarė jų Mirties Žvaigždei, mulki?
Džamila!
Atsiprašau, mama. Bet aš...
Aš jaučiu. Žinok, Kasparas kažkur ten.
Kažkur, kažkaip.
Jis gali būt vienintelis mūsų šansas.
Mama, tu kasdien padedi žmonėms.
Jei pati galėtum išgelbėti daugiau nei saujelę žmonių?
Ne tik ligoninės pacientus?
Jei galėtum išgelbėti visus?
Sapnai išblės, Džamila. O tavo dvasia - niekada.
Štai kas mus išgelbės.
Ne magija, ne kažkoks... miręs berniukas.
Atleisk man, bet jis mirė.
Man metas.
Kas čia dabar?
- Man reikia, mama! Čia apsauga. - Atiduok!
Tikrai?
Turi pakratyt, antraip miežiai nusės ant dugno.
Jie sunkesni už vandenį.
MAJAMIS, FLORIDA, JAV, ŽEMĖ DABARTINĖ BŪKLĖ: SAUGU
Užmezgei kontaktą?
Ką?
Žiūrėk,
bet į vakarėlį, spėju, jie neateis.
Darianai, liaukis tu su savo kvailais pokštais.
Čia - vakarėlis. Ar negalim pasilinksmint?
Viskas gerai, Trevai?
Taip, mėgaujuosi vakarėliu.
Aš matau, kad meluoji,
nes niekam nepatinka likt su mano vyru vakarėlio metu.
Išskyrus tave.
Jie bent jau subūrė mūsų šeimą, tiesa?
Prieš visa tai mes kartu nesusirinkdavom.
Tik per vestuves ir laidotuves.
Dabar dažniau per laidotuves.
Tie vaikai nepasotinami. Šona, turi dar maisto davinių?
Aš galiu nulėkt iki parduotuvės, teta.
Mielasis, mes jau išnaudojom savo talonus.
Aš turiu dar. Galiu papildyti atsargas.
„Papildyt atsargas.“
Vėl kalbi kaip kareivis.
Seni įpročiai.
Tuomet paskubėk, kol jie žolės nesuvalgė.
Džordanas įkrito į gilumą!
- Gelbėkit! Jis negali įkvėpt. - Džordanai!
Džordanai!
Džordanai! Darianai!
Nagi.
- Dieve mano! O Dieve, Darianai! - Nagi.
- Jis nekvėpuoja, Darianai! - Prašau.
- Jis nekvė... O Dieve! - Kvėpuok. Nagi.
Viskas bus gerai. Nagi.
Maldauju.
Nagi.
Pasitraukit! Į šalį!
Nagi!
- Ačiū Dievui! - Štai.
- Štai taip. - Dėde Trevai?
Ką, po galais, galvojai?
Nori tiems padarams padėti?
Nori nudirbt jų darbą?
- Turim patys saugotis! Girdi? - Trevantai!
Ar girdi mane? Žiūrėk į mane!
- Į mane! - Ne! Trevantai, tučtuojau liaukis!
Tai mano sūnus! Liaukis!
Atsiprašau.
Kas tau negerai?
Važiuoju maisto.
Džordanai, vaikeli, kaip tu?
Gerai jautiesi? Viskas gerai?
Gerai. Štai taip.
Čionai!
Nesupranti, kad tai mūsų maistas?
Čionai!
Čia! Pas mane!
Taip, blemba!
Barstytuvas!
Prakurai!
RIBOJAMOS ZONOS EVAKUOKITĖS NEDELSIANT
PAVOJAUS LYGIAI NIUKASLAS - MANČESTERIS
LIVERPULIS - BIRMINGAMAS BRISTOLIS - LONDONAS
Ei!
Ką darote?
- Prašau. Aš nelinkiu blogo. - Taip?
- Tai iš kur tas kraujas? - Jis mano.
Įsipjoviau į spyną.
Atleisk. Man reikia maisto šeimai.
Teko evakuotis iš namų Londone, kai...
Žinau. Mačiau žemėlapį. Raudona zona.
Kaip ir mėnulis.
O ką mėnulis?
Kareiviai degino sporas.
Pradėjęs pūst vėjas užnuodijo orą.
Mėnulis nusidažė raudonai. Visą naktį raudonavo lyg...
Degtų.
Mano dukrelė klausė, kodėl naktį šviečia saulė.
Sako, gal dieną bijo likt viena danguje.
Prašau, man reikia maisto šeimai. Maldauju.
Pasiimkit kiek reikia.
Taisykles žinai. Kalbėt draudžiama, 30 min., ne ilgiau.
Ačiū.
Kas čia?
- Kas vyksta? - Dieve.
Kasparai?
Milijardai neuronų tobulai sinchronizavosi.
Mitsuki.
Čia jie.
ATEIVIAI REGĖJIMAI PRIEPUOLIAI
Alio?
- Grįžai. - O kur visi?
Tavęs ilgai nebuvo...
Tai bent!
Tavęs ilgai nebuvo, bet vakarėlis jau seniai baigėsi.
Kaip Džordanas?
Sukrėstas.
- Užmigdėm jį prieš valandą. - Gerai.
Nenoriu.
Mes nekalbėsim apie tai?
Apie ką tu?
Tavo protrūkį. Su Džordanu.
Vajė.
Man labai gaila.
Leara skambino.
Arba tu skambinai Learai.
Ji laikosi gerai.
Ne, ji dar pas dėdę Pensakoloje.
- Nenori su manim kalbėti, tiesa? - O ko tikiesi?
Sukoriau neįmanomą kelią iš kito pasaulio krašto pas ją.
Ir ji tai vertina.
Kaip ir mes visi.
Bet tu taip ir...
Tu taip ir negrįžai iš tiesų.
Aš tavęs nesmerkiu, Trevai.
Leara pasakojo man apie sąsiuvinį, apie tą berniuką.
Ji įspėjo mane, kad tu vis dar kovoji kažkokį karą.
Matau, kaip žvelgi į dangų.
Kaip kartais žiūri pro langą.
Žinau, kad vis dar vaikaisi vaiduoklius.
Kai kurie mūsų nori praleisti
mums skirtą laiką Žemėje be demonų.
Apsimesdami, kad jų nėra.
Rengdami vakarėlius lyg viskas būtų po senovei.
Žinau, kad pasaulis, kuriame gyvenu aš ir mano berniukas,
gal ir nėra tas pats, kuriame gyveni tu.
Aš sudėjau tavo daiktus.
Ar dėl to, kad apšaukiau Džordaną?
Išmeti mane lauk, nes apšaukiau Džordaną. Rimtai?
Žinau, kur užsuki, kai važiuoji kur nors.
Žinau, kad ieškai atsakymų.
Mane kausto kone mirtinas siaubas, kai galvoju, kas tau galėjo ten nutikti.
Sakau tau tai iš meilės.
Važiuok.
Kovok savo karą.
Tikiuosi, rasi tai, ko ieškai. Aš rimtai.
Aš tave myliu.
Džam, eik valgyt!
Džamila.
MAMAI
Skaudinu, žinau.
Žinau, kad ne tai norėtum skaityti.
Žinau, kad manęs laukia pavojai, ir žinau, kad nerimausi.
Kaip ir aš.
Bet negaliu sėdėti sudėjusi rankų.
Negaliu slapstydamasi laukti pasaulio pabaigos.
Kad ir kaip sunku šiame pasauly, sunkiausia - palikti namus.
Palikti tave.
Bet aš einu vedina savo sapnų,
nors tai gali būt tiesiog sapnai.
Nes toji džedajų magija galbūt
vienintelis išsigelbėjimas mūsų planetai.
Aš ateinu, Kaspi.
Pati kalta, beje.
Tai tu mane mokei kovot už tai, kuo tikiu,
nepaisant nieko.
O aš tuo tikiu.
Myliu tave.
Džam.
MAMYTĖ MYLI TAVE AMŽINAI
DINGO BE ŽINIOS - SKUBUS PRAŠYMAS
Oras užkrėstas.
Aš einu į ligoninę!
Mes tave nuvešime į artimiausią.
Ne. Man reikia į Šv. Bornvoldo.
Ta teritorija irgi uždaryta.
- Tu sužeista? - Man reikia...
Haid Parko metro stotyje - vaikų prieglauda.
Aš einu kitur.
Sakiau, einu į priešingą pusę.
Deja, negalime tavęs ten leisti.
Grįžk atgal!
Mergaite!
Sporos.
Išeik.
Ten pavojinga.
Mes tau padėsim.
Nuvešime tave į saugią vietą.
Jei girdi mane, išeik.
Mes norime tau padėti.
Mes paliksime tau kaukę.
Tau jos prireiks, širdele.
Nagi.
Parodyk man ką nors.
SPIRALINIS OBJEKTAS PASTEBĖTAS MAKERTENO APYGARDOJ
IR VISAME PASAULYJE
M, K, E.
M-A-K-E-R-T
MAKERTENAS
Gerai.
MAKERTENO APYGARDA
Oklahoma?
- Platuma... - Laikas baigėsi.
Laikas baigėsi! Metas.
Taip.
Tikrai metas.
FLORIDA - VALSTIJOS RIBA
IŠVYKSTATE IŠ SAULĖTOSIOS VALSTIJOS
Tik nebūk čia, Kaspi.
KASPARAS MOROU PACIENTAS NR. 13 472
ARCHYVAS
Kasparas Morou. Dėžė 8 898.
Frykas.
- Pone? - Kas čia vyksta?
Kasparai? Kaspi?
Aš girdžiu tave, Kaspi.
Aš tave surasiu.
KASPARAS MOROU
ŠV. PAULIAUS LIGONINĖ, PARYŽIUS
PERVESTAS Į: ŠV. PAULIAUS LIGONINĖ, PARYŽIUS
SPECIALIUOJU PGK ĮSAKYMU
Jis prašo pagalbos. Aš prašau.
Nes negali būti,
kad atsidūriau kitame pasaulio krašte veltui.
Tam turi būti priežastis.
Jis yra ta priežastis.
Šis sąsiuvinis - priežastis.
Ei, kuo tu vardu?
Trevantas.
Aš Kasparas.
Smalsusis Kasparas.
- Malonu susipažinti, Kasparai. - Čia aš.
SVEIKI ATVYKĘ Į OKLAHOMĄ
PASITIKIME D
MAKERTENO APYGARDA, OKLAHOMA, JAV, ŽEMĖ
Sveiki.
Atleiskite, pone. Kelias uždarytas. Toliau negalima.
Matau. O kodėl?
Jūsų labui. Ten pavojinga.
Ten, iš kur atvykstu, irgi nesaugu.
Tuo keliu nuvažiavus 40 km, bus posūkis į kelią 46.
Juo nuvyksite į pietus.
Ten nėr mirties zonų.
Gerai. Sėkmės.
Jums irgi, pone.
Atleiskit, matėte šią šeimą? Ne?
Gal matėte šią šeimą?
- Sveiki, gal matėte šią šeimą? Ne? - Ne.
Gal matėte... Ne.
Atleiskite. Gal esate juos matę? Ne?
- Ne? Ne. - Ne, sakyčiau.
Gal matėte šią šeimą?
Ne, deja.
Gal matėte šią šeimą? Ieškau jų.
- Ne? Nė vieno jų? - Džamila! Blemba.
- Vajė... Darvinai! - Čia tu!
Ką čia veiki, po galais? Maniau, būsi
- kaime. - Buvau, taip.
- Ar ten tavo šeima? - Jiems viskas gerai.
- Tikrai. - O Dieve. Kurių galų...
Čia sumautas zombių kraštas.
Kas čia?
Ieškai Alfo?
Jis čia?
Džam, kas nutiko?
Iš morgo jis buvo perkeltas į reanimaciją,
o paskui išvežtas čia.
- Paryžius? - PGK įsakymu.
Darvinai, pažiūrėk.
- Taip, ne, aš nesuprantu. - Aš irgi.
Bet aš manau, kad Kasparas - gyvas.
Džam, kada miegojai paskutinį sykį?
Ir jie, regis, suprato, kad jis - ypatingas.
Kaip tai „ypatingas“?
Mačiau, kaip viskas buvo.
Pasirodžius ateiviams, mes buvome senoje mamos ligoninėje,
ir Kasparas su jais kalbėjosi.
Jie kalbėjo angliškai ar kaip?
Ne.
Jis privertė juos liautis mus pulti.
Toks įspūdis, kad jie ir Kasparas skaitė vieni kitų mintis.
Iškart po to jo smegenys atsijungė, bet jis dar kvėpavo.
Jis liko gyvas, ir tai - įrodymas.
Po penkių dienų ėmiau jį sapnuoti.
Sapnuoti? Apie kokius sapnus kalbi?
Aš susapnavau raudoną mėnulį virš Londono prieš jam pasirodant.
Ir Kasparas visad kažkur šalia.
Jo balsas.
Džam, aš kasdien galvoju apie Kasparą.
- Jei atvirai... - Žinau, ką galvojat.
Manot, man stogas nučiuožė.
Bet gyvenime nebuvau tokia tikra dėl to, ką jaučiu.
Neprivalot manimi tikėti.
Susiradau jus, nes norėjau pranešt, kad jis gyvas,
prieš išvykdama į Paryžių.
Paryžių?
Taip, bet jau seniai visos sienos uždarytos.
- Kaip tu ketini ten atsidurti? - Sugalvosiu ką nors.
Juk atėjau iki čia, suradau jus, tiesa?
Gal Kaspis padės visa tai užbaigti.
Ateivius, invaziją.
Jei jis juos sustabdė kartą, gal jis - vienintelė mūsų viltis?
Bet jei jis iš tiesų tai gali,
tai vyriausybė turi jį susirasti ir sustabdyti tuos ateivius.
Mes nežinom, ką jie jam daro,
ir ar laiko jį prieš jo valią.
- Matėt filmą „Ateivis“? - Taip.
Taip. Tas pats šūdas.
Turiu nuojautą, kad jam gresia pavojus.
Kodėl taip manai?
Jaučiu iš to, kaip jis šaukia mane sapnuose.
Lyg norėtų, kad surasčiau jį.
Nebūčiau palikusi savo šeimos, jei nemanyčiau, kad tai tikra.
Norėjau, kad žinotumėt.
Norėjau, kad kas nors tai žinotų, jei man nepavyktų.
Gal pavalgyk, Džam?
Atsigerk kakavos.
- Taip. Eime iš čia. - Eikš.
Čionai.
Ačiū.
Mes abu pasikalbėjome.
Liaukis.
Jei manot, kad sulaikysit mane, kad įkalbėsite mane
- pasukt atgal... - Ne! Mes tavęs nesulaikysim.
- Todėl... - Mes vyksim su tavim.
Ką?
Mes vyksim kartu.
- Taip, viskas paprasta. - Taip.
Palaukit. Ne. Neprivalot to daryti.
Aš ne tam čia atėjau.
- Jūs turit tėvus. - Kaip ir tu.
Jei manei, kad leisim tau keliaut į Paryžių vienai,
tada tau visai blogai.
Mes - su tavim.
Tau reik pamiegoti.
Išsliūkinsime prieš aušrą.
Kaspis.
Kas čia?
Ko taip ilgai?
Alfai, spyna sudėtinga. Čia tau ne uogienės stiklainis.
- Tu dar juokauji? - Taip.
- Duok žibintuvėlį. - Gal malonėtum užsičiaupti?
Kodėl visada aš?
Šventi kiaušai.
Ką aš tau sakiau, blemba?
Jauni turčiai tokiom stilingom mašinom nevažinėja.
Čia Deivido Bekhamo stiliukas.
Feraris, astonas, poršas.
Kieta. Kalėdos atėjo anksti.
Aš vardu Bondas. Džeimas Bo... Blemba!
Tylos!
Gražuolė, tiesa? Imam poršą.
- Poršas, blemba. Džeimsas Bondas... - Porše. Išmok tarti prieš...
Porše, Alfi. Gerai, duokš raktelius.
- Atstok! Aš ne... - Bičiuliai?
- Liaukitės, berniukai! - Atiduok raktelius!
- Atstok, blemba! - Raktelius!
- Paleisk! Liaukis! - Duok! Aš tik pažiūrėsiu.
- Pažiūrėk, ką padarei. - Išjunkit kuris nors. Išjunkit!
- Spausk bet ką! - Bandau, nematai?
- Gal šitas neveikia! - Liaukis!
Rodos, viskas gerai.
Kas per šūdas, blemba?
Nesikeik, Monti.
Mes vieni nuo tada, kai viskas prasidėjo.
Tėvai išvykę atostogų, todėl mes turim likt namie,
kol jie grįš.
Tokia taisyklė.
Kieti namai.
Jums reikia nešdintis.
- Centrinis Londonas evakuotas. - Žinau.
Ar bent turite ką valgyti?
Montis vyno rūsy rado vyšnių sirupe.
Jam jos per saldžios, tai man atiduoda.
Ir viskas?
Sekundėlę.
Ką darai? Tai mūsų maistas kelionei!
Vaišinkitės, blemba.
O pats kėsinaisi į mano tėvo poršą.
Todėl taip, pasivaišinsime, ačiū.
- Jūsų čia neturėjo būti. - Vadinasi, nieko tokio?
Kad išgelbėtume pasaulį?
Taip. Regis, puiki priežastis.
Galiu išmainyti į traškučius. Turiu žemėlapių.
Žiūrėkit! Šitas - Antarktikos.
- Dar turiu pirmos pagalbos vaistinėlę. - Pene,
jiems nereikia nei tavo kvailų žemėlapių, nei vaistinėlės.
Tu to nežinai.
Atleiskit mano broliui.
Mama sako, kad jis neišaugo iš dvejų metukų kaprizų.
Užsičiaupk.
Sautvorke įrengtas palapinių miestelis, iš ten važinėja autobusai
į kaimus, kur gali gyvent vaikai.
Jūsų tėvai žinos, kad ten gali jūsų ieškoti.
Mes liekam namie. Taip nepasimesime.
- Patikėk, jūs nepasimesite. - Ne.
Baikim, gerai?
Ar bent vienas jūsų moka vairuoti?
Tai kam jums vogtas automobilis?
Nematei „Greitų ir įsiutusių“?
- Blemba... - Esi žaidęs „GTA“?
Tai nesudėtinga. Milijonai idiotų kasdien vairuoja mašinas.
- Išmoksim. - Absurdas. Šūdinas planas.
Tu nė kiek nepasikeitei.
- Sumautas idiotas! - Taip? Pakartok!
- Arba ką? - Po velnių! Dar pasakyk!
Arba ką? Ką padarysi?
- Velniop! Pasakyk! - Liaukitės!
Velnias.
Žemai skrenda.
Ieško ateivių.
Skrisk lauk, skrisk lauk.
Mama, tėti. Mama, tėti. Skrisk lauk.
Mama, tėti.
Skrisk lauk.
- Ne. - Mama, tėti.
- Ei, Pene. Viskas gerai. - Mama, tėti.
- Pene, viskas gerai. Čia aš. - Skrisk lauk.
Girdi?
Klausyk, Pene. Girdi?
Kur mes? Danburio labirinte.
Kur einame labirinte? Pirmyn ir į dešinę.
- O kur tada? - Į kairę.
Puiku. Viskas gerai. Gerai. Mums pavyko. Girdi?
Galit pernakvoti, pasiimti mašiną.
Man nerūpi. Tiesiog atšokit!
Trevantas Koulas atvyko.
Ką tik.
Šiandien mes nieko nelaukėme.
- Iš kur tu? - Iš Blandingo bazės.
Tarnavau dviejose misijose. Afganistane.
Grįžau namo, o mane išsiuntė čia, nieko neaiškino.
Būčiau atvykęs aną savaitę, bet mašina buvo pašauta.
Išgyvenau vienas.
Užuojauta.
Ilgas kelias.
Mielai nusnūsčiau, jei yra gultas ar bet kas.
Maisto davinys baigėsi prieš dvi valstijas.
Eilinis Palominas iš C9.
Čia atvyko Trevantas Koulas iš Blandingo bazės.
Ką jūs čia veikiate, šioje bazėje?
Antras aukštas.
Tave informuos seržantas.
Ačiū.
Kaip ji?
Taip. Kartais jai užeina.
Mama sako, kad tai dėl to, jog ji jaučiasi neturinti kontrolės.
Žinau, kad ji tada nesivaldo. Bet kitu metu ji laikosi puikiai.
Didžiulė rakštis subinėj, bet puikiai.
Negaliu jos kaltinti.
Man regis, mes visi klykiame viduje.
Ji tik daro tai išorėje.
Kuriems galams jums tas Paryžius?
Klausyk, mūsų niekam nereikia. Niekada nereikėjo.
O jei tu klysti?
O jei jo ten net nėra?
Kas, jei net kažkaip persikelsite per Lamanšą...
Supranti?
O jo ten nėr.
Žinai tą posakį:
„Jei tavo galvoje gimė tikslas, vadinasi, gali jį pasiekti.“
Anksčiau jo nesuprasdavau.
Aš jį matau mintyse.
Kasparą.
Jaučiu jo buvimą.
Nežinau, kaip dar tai apibūdinti.
Aš tik...
Žinau, kad jis yra.
Ir aš jį surasiu,
o tada jis padės mums atsikratyti tų niekšų.
Žinau, kalbu kaip pamišėlė.
Ne, tai skamba...
Taip, šiek tiek pamišusiai,
bet kad visas pasaulis pamišo, tiesa?
Einu į tūliką.
- Ei! Palaukit! - Rankas aukštyn! Rankas!
Ramiai, vyručiai.
Aš paaiškinsiu. Aš pasiklydau, girdit?
- Suklydau. - Taip.
Blandingo bazė uždaryta prieš keturias savaites.
Monti!
Monti, pabusk.
Kas?
Turim važiuot kartu su jais. Reikia padėti.
Jei išgelbėsim pasaulį, tada mama su tėčiu grįš namo.
Mes negalim, Pene. Aišku?
- Žiūrėk! Turiu Paryžiaus žemėlapį. - Montis teisus, Pene.
Tai pavojinga.
Taip. Be to, jūsų niekas nekviečia.
- Užsičiaupk, Alfi. - O ką? Tai tiesa.
Jums mūsų reikia. Montis moka vairuoti.
Beveik.
Pasakyk jiems, Monti.
Jei mama su tėčiu negrįžta, tada mes juos išgelbėkime.
Nebūk liurbis.
Pasakyk jiems, kad jiems reikia mūsų, prašau.
Prašau.
Prakeikimas. Dieve mano. Jėzau.
Gerai jau. Klausykit, taip, mūsų tėtis turi butą Paryžiuje.
Galim važiuot ten, o jūs ten galėsit ieškot Kasparo, gerai?
Gerai.
Taip.
Gerai, važiuosim jaguaru.
Šerife, jis perėjo pro tvorą į bazę.
Mes juo pasirūpinsim.
Čionai.
Rankas.
Kur neši mano kuprinę?
- Ten mano daiktai. - Nesijaudink.
Ryt iš ryto gausi savo daiktus, kai tavęs atvažiuos išvežt...
- Ne. - ...iš valstijos.
Ką čia šneki? Gal gali paduot bent jau mano užrašus?
Kaip sakiau, viską ryt atgausi.
Tik viena naktis.
Jei prispirs, sveikatos problemos ar kas, šūktelėk.
O dabar netriukšmauk.
Elkis kaip svečias.
Ir sveikas atvykęs į Aidabelį. Linkiu smagios viešnagės.
IŠVYKOM Į PARYŽIŲ
Šūdinas modelis.
O gal tu - šūdinas vairuotojas?
Sakiau, kad reikėjo imti „Aston Martin“.
Taip? Sėdėtum man ant kelių, o Penė - bagažinėj.
Mums šakės.
Išvertė Egidija Namavičė