Laserfrekvenstest 19-B, start.
Sjekk nivåer.
Nivåene er godkjent.
OK. Vi er operative.
-Jeg er på vei ut. -Mottatt.
Yamato? Kommer du?
Er på vei.
Gå til 44 kilohertz.
Gå til UHF.
Ingen endring.
Vi kan forsterke.
Hvorfor fungerer det ikke?
Pokker. Tapte veddemålet. Jeg trodde det ble tidligst i morgen.
Hva er dette?
Nå og da sender romvesenet ut dette signalet.
Vi vet ikke hvorfor, men det er alltid det samme.
Her. Se her.
Og nå.
Det er alt.
Hva gjør det?
Aner ikke.
Send til Nikhil.
-Gjort. -Det er nok bare dødsgisp.
Skipet er som en gigantisk ødelagt bioorganisme.
Romvesenfis.
Hvor ofte skjer det?
Iblant går det dager, iblant timer.
Nikhil ble opprømt i starten, men nå går det bare i dataarkivet.
Det er begrenset båndbredde i apokalypsen.
Base tre, kom inn.
Base tre her.
Ber Mitsuki Yamato komme til klinikken.
Mottatt. Ut.
På tide å skanne hjernen.
Det er unødvendig. Jeg har det bra. Jeg må tilbake.
Det er økt aktivitet i angular gyrus og Wernickes.
Lyder eller stemmer uten kjent kilde?
Jeg har ikke sagt noe ennå. Hvorfor skriver du?
Og hvis du sier at du svarer meg etterpå…
Så svarer jeg deg etterpå.
-Jeg sier ifra når jeg ikke har det bra. -Jeg sier ifra når du ikke har det bra.
Men jeg skal la deg fortsette.
Hvordan går det? Arbeidet.
Noen framgang i å etablere kommunikasjon?
Egentlig ikke.
Men jeg kan…
Noen ganger er det som om…
Som om jeg kan føle at det holder øye med meg.
Vær forsiktig der inne. Du vil ikke la det snuse rundt i hodet ditt
noe mer enn det vil at du skal avsløre dets hemmeligheter.
Mitsuki?
Jeg kjenner ham.
Oleg Varga. Vant nobelprisen i fysikk for tre år siden.
Går det bra?
-Ja, jeg har det… -Bra.
Det er nå du bør stille meg spørsmål.
De trenger deg mer enn meg.
Hva gjorde du?
Ingenting. Vi kjører sekvensene. Fortsatt ingen respons.
Gjør den siste igjen.
Hva?
Gjør det igjen.
Kjør 92. Start.
Skalaen er stabil.
Hva gjør hun?
Jeg vet ikke.
Gå tilbake en til.
Kjør 91.
Stabil.
Kjør 90, start.
Den, ja. Gjør det igjen.
Yamato.
-Hva skjer? -Kom ned hit. Ta med senderen.
-Har det klikka for en til? -Vi får se.
Sånt gir meg frysninger.
Yamato, hva skjer?
Kjør det igjen.
Kjør 90.
Start.
Fytti…
Hvorfor merker du en stjålet bil?
Hva om de ser det?
De bryr seg mer om at folk finner oss enn å gjemme seg.
Bevegelsens viktigste regel er at vi ikke svikter folk.
Det er en god regel.
Hvor kommer dere fra?
Marion i Ohio.
Det er en liten og stakkarslig by i hutaheiti.
Men alle steder er vel hutaheiti nå.
Hva med dere?
New York.
Hvilket språk var det du og moren din snakket i morges?
Hun lærer oss farsi.
Hun vokste opp i Syria, men moren er iransk.
Jeg vet ikke. Hun har vel hjemlengsel eller noe.
Ry. La oss få alle om bord.
Moren din vil neppe like at du gjør det.
Gi meg boksen før moren din ser deg.
-Sam. -For sent.
Gå inn. Sjekk at din søsters ting er pakket.
Vi møtes der.
Der. Om to minutter. Gå.
Hva er dette?
Bare en gutt som gjør gutteting.
Ta oss med til neste flyktningsenter.
Ikke snakk med ungene mine.
OK.
Slapper du av iblant?
Hva?
Jeg sa: "Slapper du av iblant?"
Hvordan skal barna gjøre det hvis du ikke gjør det?
Å være på vakt har holdt oss i live.
Vi tar imot skyssen, takk. Dere skal slippe å ha oss her.
OK, da drar vi!
God morgen, Wade.
-God morgen, Rosey. -Har du spurt ham ennå?
Han er opptatt. Det militære pisker sheriffen rundt.
-Dette er håpløst, Wade. -De brakte inn en fyr i går kveld.
Han er i cella. Transporten tar ham i ettermiddag.
-Hva skal jeg gjøre? Gi ham mat? -Ja. Det ville vært humant.
-Trettisju i går, Wade. -Jeg vet det, Rosey. Jeg vet det.
Jeg vet bare ikke hva jeg kan… Jeg skal spørre ham.
Vær så snill.
Takk.
Det var på tide!
Jeg har vært her hele natten. Har dere ingen på vakt?
Hva handler det om?
Beklager. Vi er litt underbemannet på grunn av romveseninvasjonen.
Transporten kommer om et par timer. Du må bare vente.
God morgen, Miss Jilly.
Du vet vel at jeg ville ringt om det var noe nytt?
Beklager, nei.
Klarer du deg?
Jeg har det bra, ma'am. Takk for at du spør.
Vi snakkes i morgen.
Dere har ingenting på meg. Sjekk loggen.
Gjør det. Sjekk.
Du snakker med feil person. Jeg tar bare telefoner.
Greit. Hør her. Jeg hadde med meg en notatbok.
Jeg vil bare vite hvor den er.
Jeg forsikrer at tingene dine er trygge, og du får dem når van-en kommer.
Du får straks frokost. Jeg må jobbe.
Med å finne alle de savnede?
Det må være over 30 plakater på veggene,
og det ser ut som du trenger all den hjelpen du kan få.
Slipp meg ut og gi meg notatboken
før du går tom for innbyggere og vegger å henge dem på.
-Skal du hjelpe meg å finne dem? -Hvis du gir meg notatboken, ja.
Du har mistet noen.
Du har det blikket.
Hvem av dem er din? Kanskje jeg kan hjelpe deg å finne vedkommende.
Det er ikke morsomt.
-Jeg prøver ikke å være morsom. -OK.
Jeg skjønner heltekomplekset.
Jeg skulle ønske en tilfeldig fyr i en celle hadde svaret,
men jeg er redd, Mr… Hva er navnet?
Cole. Trevante Cole.
Navy SEAL. To runder i Afghanistan, en i Irak.
En av dem.
La meg vise deg noe.
Denne fyren er favoritten min.
Denne mannen gikk helt fra Alaska
fordi han hørte at vi hadde en romvesen-kampbrigade,
og han ville være med.
Denne dama så små, grønne menn i en drøm, og måtte gi oss en tegning.
Denne dama snakker med de som nettopp er blitt bortført.
Kan du det?
Vet du hva hver eneste en av dem hadde til felles?
Alle lette etter et svar, en årsak eller en større helhet.
Men ikke én av dem brydde seg om denne byen.
Jacquelyn drev byens dyrestellbutikk i 20 år.
Nels har tre sønner og sju barnebarn, og kona hans ringer hver morgen
for å spørre om det er noe nytt.
Eileen Grady og jeg gikk på skolen sammen.
Hun var visesheriff her.
Det er dem jeg har mistet. Alle på disse veggene.
Og de der ute som vil leve livet sitt, er de jeg prøver å holde trygge.
Så du og den magiske notatboken din
kan vente noen timer mens jeg går tilbake til jobben.
Og jeg skal få deg på transporten.
Jeg skal slenge inn en kaffe og muffins hvis du holder kjeft.
Vi må forsterke signalet.
Tror du det vet det?
At vi utløste maskeringssignalet?
Aner ikke.
Dette er sprøtt.
Du har vært her noen dager. Vi har aldri vært i nærheten av en sånn oppdagelse.
Bli på dette frekvensnivået. Kjør det gjennom VHF.
Yamato.
Går det bra?
Ja.
Jeg har det bra.
Jeg trenger luft.
Dere skal ikke vinne.
Vi har et av skipene deres her nede.
Jeg vet hva det er!
Det er et nødsignal. Hent opp historien.
-Hva? -Signalet.
Jeg må se hvert tilfelle de siste fire månedene.
-Det henger ikke sammen. -Ikke noe mønster.
Se.
Det passer med en kubisk spline.
Det er ikke et dødsgisp. Det er et mayday.
Det sender et SOS.
Sender det hvor?
Hvor ville du sendt et SOS hvis du var det ene strandede skipet på planeten vår?
Hvis jeg har rett, kommer neste signal 05.32.
Vil du be nattskiftet ikke komme?
Du har hatt fire timer inne. Det overskrider nærhetskvoten din.
Ber du meg ikke komme?
Hvis vi kan forutse neste signal, hva da? Hindrer vi at det sender det?
Nei, vi hacker det.
Hva gjør du her så sent?
Hva er klokken?
Bare elleve timer etter vakten din.
Jeg er like ved noe her.
Ja.
Ja, det er du.
Du stilte ikke spørsmålet, for du vil ikke tenke på svaret.
Alle forskerne i det rommet hadde en ting til felles.
De sa at de hadde det bra, og de hadde det ikke bra.
Alle ville stirre inn i romvesenets sinn…
…til de mistet sitt eget.
Jeg vet at du tror du er annerledes.
Men det gjorde de også.
Hver eneste en av dem.
Ja.
"Ja" var svaret på spørsmålet ditt.
Jeg trodde Hinata var på skipet.
Og jeg klandrer meg selv for det som skjedde med henne.
Med verden.
Jeg vet det.
Men gjør du det bedre ved å straffe deg selv?
Det kan gjøre det bedre hvis jeg straffer dem.
Tiden er inne.
Bli med meg.
Alle systemene kjører.
-Hei, Maya. -Hei, Misha.
Tre, to, en.
Ja! Ja, vi har deg! Vi har deg, din lille jævel!
Hva skjedde?
Vi… Hun fant ut hvordan man hacker moderskipet.
Og tror du at SOS-signalet går opp til moderskipet?
Ja.
Da mottar det det ikke.
Ingenting har kommet for å hente skipet eller romvesenet.
Det vet vi ikke.
Jeg ville lagt merke til en beredskapstropp fra rommet på trappa mi.
Kanskje det mottar, men mener at ett strandet skip
ikke er nok til en redningsaksjon.
Dette er galskap.
Og derfor tenkte hun du ville like det.
Maya, hva er din rolle i dette?
Jeg gir bare moralsk støtte.
-Enkelte synes du er intimiderende. -Takk. Takk for det, Maya.
-Ikke hun. -Nei.
Så du foreslår at vi setter lit til denne "kanskje"-sendingen.
Og så hva?
-Hacker oss inn i moderskipet? -Ja.
Du har rett, jeg elsker galskapen i dette.
Men hva er målet?
La oss… La oss si at antakelsen din stemmer, og vi kan se matrisen.
Hva gjør vi så, Neo?
Romvesenene kommer seg til jorden på en eller annen måte.
Vi vet ikke hvorfor det er flere her for hver dag, overalt.
Det er fordi de har brukt denne maskeringsteknologien.
Hvis vi kan få øye på dem, kan vi ramme dem.
Vil du avmaskere transportskipene?
Og skyte dem ned fra himmelen.
Det er et minus.
-Hva kan være et minus? -Det vi treffer, vil falle til jorden.
Transportfartøyet er på størrelse med en liten by.
Vi kan drepe flere av oss enn av dem.
Stalingrad.
Slaget ved Stalingrad.
Alle trodde det var atombombene mot Japan
eller D-dagen som ble vendepunktet for nazistene,
men det var seieren i Stalingrad, som Tyskland aldri kom seg etter.
Det blodigste slaget under krigen.
Sovjeterne mistet mer enn en million mennesker, men de presset dem tilbake.
Dette er vårt Stalingrad.
Dessuten er jordens overflate 71 % vann.
Oddsene er gode.
Er du gal?
Maya… dr. Castillo. Kan du svare på det ut fra et klinisk perspektiv?
Og svarer noen ja på det spørsmålet?
Du ville ha seier. Jeg tilbyr…
Å beordre alle mine atomvåpenoperatører til sitat:
"Se opp mot himmelen klokken 09.42 UTC og vær klare til å skyte."
Det stemmer, ma'am.
Og hvis de ser noe, et spesielt vagt konsept, skal de skyte det ned.
Stemmer. Vi trenger hastigheten og rekkevidden til taktiske atomvåpen.
Vi har noe, Benya. Vi har virkelig noe.
Jeg liker ikke å ta feil, så jeg ville ikke spurt
om jeg ikke trodde det er en veldig god mulighet.
"En veldig god mulighet."
Hvor lenge?
-Madam? -Hvor lenge vil du
at mine atomvåpenoperatører skal stirre opp i håp om at noe dukker opp?
Jeg trenger et svar.
Jeg vet ikke.
Så gjett.
Tretti minutter.
-Tretti minutter, fru president. -Tretti minutter.
Og fortell dem at måldataregistrering må være klar til låsing.
Signalet kan bli kuttet raskt.
Er det mer jeg kan gjøre for deg, Miss Yamato?
Nei, det er alt.
Takk, fru president.
Ha det.
God morgen, sheriff.
-God morgen, Rose. -Har du et øyeblikk?
-Er det problemer med kaffetrakteren… -Nei. Vel… vi har det.
Men det var ikke det jeg ville diskutere. Jeg bare…
Jeg lurte på om du har sett på de tre nye sakene.
Jeg så på hvor de ble sist sett, og det er kanskje noen ledetråder.
Rose. Vi gjør så godt vi kan. Det lover jeg.
Vi mangler ressurser.
Det vet jeg. Derfor har jeg samlet alt.
Satt det sammen med enhver forbindelse til de andre sakene.
Overlat det til proffene, Rosey.
Greit. Vel, det er som du sa.
Siden alle er overarbeidet og flere folk forsvinner,
tenkte jeg at du ville sette pris på hjelp.
Det gjør jeg virkelig. Takk, Rosey.
La oss få orden på kaffetrakteren nå.
Pokker.
Alt i orden?
Sluttet i butikkjobben for å utrette noe, og lager bare kaffe.
Ikke det engang.
-Som jeg sa, jeg kan hjelpe deg. -Ja?
Akkurat som de militære sa da de kom? "Vi kan hjelpe. Bare følg reglene."
Dere elsker det ordet. "Reglene."
Og hva har de gjort?
Kom hit, overtok, gjorde biblioteket til et slags laboratorium.
Den store basen deres der var skolen vår.
Gjorde Ben Sheltons gård til et forsyningsdepot eller noe.
USAs midtpunkt, heldige oss.
Folket her forsvinner stadig, men ingen bryr seg.
Hva betyr 37 savnede når en fjerdedel av folkene i verden er døde eller forsvunnet?
Men hver og en av dem hadde et navn. Alle hadde en dato da de forsvant.
Men soldatene behandler datoene som en dødsdom som kan stå på gravsteinen.
Datoer.
Det er ikke en stjerne.
Det er et skilt.
Og det er tallene.
Var det sheriffen? Den gamle mannen, Tyson?
Ja. Og han ville gjort noe om han fortsatt var her.
-Hva skjedde med ham? -En av de første som forsvant.
Den kvelden han hadde pensjonsfest. For en vits.
Han fikk meg hit.
-Jeg mente ikke en sånn vits. -Jeg mener det.
Du må gi meg den notatboken.
-Jeg har sagt at den er innelåst… -Se på meg. Se på meg.
Du har hørt dette før,
og jeg vet at jeg høres gal ut, men jeg har mistet alt.
Alt. Jeg hadde mistet håpet helt til nå. Men tror du at du er desperat?
Prøv å sitte på et internettsenter og bytte rasjoner mot minutter
og sitte der til fire hver natt.
Finne blindspor etter blindspor, ikke finne noe.
Til nå. I dette øyeblikket har jeg funnet noe, Rose.
Du må gi meg notatboken. Da kan jeg vise deg det.
Og kanskje, bare kanskje, kan vi hjelpe hverandre.
Du kan redde byen din, og jeg kan vinne en krig for en gangs skyld.
Du trenger meg like mye som jeg trenger deg.
For et par måneder siden ba et par fremmede meg om hjelp.
Ungdommer.
Og jeg ville ikke hjelpe dem.
Men jeg hadde ikke mer å miste,
og det var første gangen jeg følte at jeg utgjorde en forskjell.
Så nå ber jeg deg fra bunnen av min sjel.
Hva har du å miste?
Hjelp!
-Ryder. -Hjelp oss! Noen der?
Mayday? Hva er status og sted?
Jeg gjentar: hva er status og sted?
Vi er fanget i kløften!
Angi stedet. Vær snill og angi stedet.
-Jeg vet ikke. Elk's Pass. -Elk's Pass.
Folkens. Vi kan ha en redningssituasjon.
Hva er det du gjør?
Mottatt. Neste kryss til Highway 6.
Hanley, Jackson, Chrissy, med meg.
-Mottatt. -Mottatt.
Du skulle få oss i sikkerhet.
Og det skal jeg når vi har sjekket nødsignalet.
-Slipp oss av. -I ødemarka?
-Slipp oss av her! -Hør her…
-Stopp bilen. -Jeg skal få dere i sikkerhet.
-Vi må bare gjøre dette først. -Hvorfor?
Jeg har sagt det. Vi hjelper folk. Det er det vi gjør.
Varsle meg når ubåtene er på plass.
India venter.
General.
Fru president, direktivet om å omgå kommandokjeden er urovekkende
for å si det mildt.
Nødvendig. Vi må stole på operatørene. Vi har kanskje et kort vindu.
Jeg stoler på mine operatører. Det er dine jeg ikke stoler på.
Jeg vil ikke få ICBM-er i hodet fordi noen 20-åringer manglet selvbeherskelse.
Fortell operatørene at om de bommer, skal de detonere i luften.
La oss unngå å skyte hverandre.
-Fornøyd? -Ikke veldig.
Hvem er vel det?
Hanley? Jackson? Chrissy? Vi starter.
Mottatt.
Til 30-årsdagen min hadde jeg historiens største fyrverkeri.
Tretti lektere. De sa at man kunne se det fra rommet.
Omtalt i en uke.
Vil du fortsatt ha min kliniske evaluering av sinnstilstanden din?
Er alt bra?
Sist vi skjøt mot dem…
…var siste gang jeg hørte stemmen hennes.
Det er annerledes nå.
Jeg tror du kan begrave noen…
…et minne…
…en følelse.
Men ett øyeblikk kan bringe alt tilbake.
Hvilken del av hjernen er det?
Den menneskelige.
Det militære vil ha oss til å se opp ved daggry.
-De har en aksjon på gang. -OK. Davids og Garcia, gjør dere klare.
-Wade kjører med meg. -Sheriff.
Kom igjen, Carmichael.
-Hva skjer? -Hei, Rosey.
Transporten er forsinket. Holder du øye med ham en stund til?
Ja. Jeg blir her. Reparerer kaffetrakteren.
Du er en reddende engel, Rosey.
Greit, åpne den.
-Har du gjort dette? -Nei, gutten jeg hjalp.
Han tegnet det. Han så ting. Så det romvesenene så.
Liker de også tegneserier?
Gå noen sider tilbake. Tre eller fire.
Det tegnet han for over fire måneder siden.
Jeg trodde først det var en stjerne.
En planet eller noe, men kjenner du det ikke igjen?
Det er samme form som sheriff Tysons skilt.
Tar jeg feil?
Den kan være en tilfeldighet.
Hent plakaten hans. Vær så snill.
Sjekk tallene i boken og datoen da han forsvant.
Ser du? Svarene er inni der. De hadde en grunn til å få meg hit.
Svarene er her.
En familie på tre sitter fast i en bil.
Jeg talte seks romvesener.
De kommer fra alle sidene.
Få på utstyret. Alle kasterne.
Vi har en fanget familie. Et halvt dusin romvesener holder dem fast.
-Ry, du blir her. -Jeg blir med.
-Ikke denne gangen. -Jeg er alltid med…
-Dere er på trygg avstand. Det går bra. -Trygg avstand?
Jeg ga mitt ord, det holder jeg.
Men hvis ting går galt…
…kjør.
-Raskt og stille. -Jackson, du assisterer.
-Mottatt. -På mitt signal.
Kom igjen.
Kom igjen. Klare?
Skyt, skyt!
Meldingen blir sendt kontinuerlig på alle nødkanaler i 30 minutter,
eller til du gir ordre om å stoppe.
Medborgere av verden.
I dag klokken 09.42 UTC
vil verdenssamfunnet forsøke med et koordinert angrep
mot de angripende romvesenene som har invadert vår verden.
I flere måneder har vi vært i mindretall, utflankert og underlegne.
Jeg kan ikke garantere at vi lykkes.
Legg inn sekvens.
-Men det jeg kan si… -Legger inn.
…er at vi vil prøve å ramme dem der det smerter.
La dem kjenne en smule av det vi kjenner.
-En til innkommende. -Jackson, dekk meg.
Chrissy, Chrissy. Ser du det? Til venstre!
Faren min pleide å si:
"La dem aldri se deg med bøyd hode."
Så nå ber jeg dere se opp.
-Fem, fire… -Se opp.
-La oss ikke frykte… -Tre.
-…stjernene og himmelen over oss. -To.
En.
Start.
Lastet.
Vent. Vent.
Stopp.
Hva nå?
Vi venter.
Clark!
Bak deg! Bak deg!
-Clark! -Ryder! Ryder!
Kom igjen, kom igjen!
-Mamma! -Ryder, kom tilbake!
Vær klare! Zeb er skadet!
Vær så snill! Vi må hjelpe dem. Vi kan ikke svikte dem, som med pappa.
-Det var ikke det som skjedde! -Jo, det var det.
Luke, hva er i veien?
Luke.
Luke?
Luke!
Det kommer flere.
Vi har flere! Romvesener fra vest! Hvor kom de fra?
-Luke! -Kastere på.
-Dann sirkel! -Det er for mange!
Luke.
-Mamma! -Luke!
Hold på denne, uansett hva! Ikke slipp den!
Mamma!
Du må ha rett, Nikhil.
Det er noe som skjer.
Hvor mye lenger skal vi gjøre dette?
Hvordan skulle jeg vite det?
-Trekk tilbake! -Hold dere nede!
-Kan noen se det? -Vi er ikke døde ennå. Kom.
Det skjer.
Hva er det?
Herregud. Så stort.
Transport, hører dere meg?
Vi har et mål. Vi har et mål.
Fyr løs.
Direkte treff! Fiende nede!
Ja!
Jeg elsker å vinne!
Hvem gir meg en klem? Hvem gir meg en klem?
Det var tidenes største fyrverkeri.
Ser dere dette?
-Hva er det som skjer? -De dør!
Familien er trygge!
Kom igjen! Alle tilbake!
Sju av skipene deres er nede.
Fire i Stillehavet, to i Antarktis og ett i Øst-Russland.
Kontakt dem. Tilby hjelp.
Sånn, ja.
Nå ser dere oss.
Du klarte det, Mitsuki.
Ja!
Har deg.
Sånn. Gå til det hjørnet.
Hei.
-Jeg skal finne mat til deg. -Du.
Du var dyktig.
Du også.
Gå til bilene.
Takk.
-Du var dyktig. -Kom igjen.
Jeg har ham.
-Hva tror du skjedde? -Romvesenene stoppet.
Vi er visst ikke de eneste som slåss.
Sarah. Sarah.
Sarah, mamma!
Sarah!
-Sarah! -Sarah!
Mamma!
-Sarah. -Sarah!
Tekst: Evy Hvidsten