Жители на Земята,
днес в 09:42 ч. световната общност ще се опита да даде координиран отпор
на извънземните агресори, които нахлуха в света ни.
ФОЛКСТЪН, КЕНТ, ВЕЛИКОБРИТАНИЯ
Гледай пътя. - Съжалявам.
Намери ли адреса на болницата?
Май е тази сграда.
Каспар има вкус. - На това френски ли му викаш?
Учителят му казваше, че френският му куца.
Знам го отлично. Само трябва да си припомня.
Супер. Повтаряй след мен.
Шая Лабъф, Зоуи Дешанел,
Тимъти Шаламе. - Бионсе?
Може ли да сменим музиката? - Не, Пен. Върни ми го.
Трап, рап. - Пен, спри.
Пен, стига. - Още рап. Какво е това?
"Целувка от роза"?
Пен, спри го. - Шегуваш ли се? Усили.
По дяволите. Намали. Монти, по-бавно. Виж!
Ами сега!
Какво зяпат?
Извинете. Какво става? - Тунелът е затворен.
Защо?
Влакът от Франция не дойде. Разузнавачите не се върнаха.
Французите искат да затворят тунела.
Или се връщайте, или чакайте като всички нас.
Какво да чакаме? - Нямате ли радио в колата?
Въртят го нонстоп след изявлението.
Какво има? Какво става?
...числено превъзходство и по-мощни оръжия.
Не гарантирам, че ще успеем, но ще се опитаме да ги обезвредим.
Обезвредим?
Ще атакуват. Това трябва да е. - Монти?
Спокойно.
"Не позволявай да те видят с наведена глава". Затова вдигнете поглед.
Погледнете нагоре...
Какво правиш? Нещо става. - Ще влезем в тунела за Франция.
Наистина ли? - Откачи ли?
Обърни и карай.
Значи искаш да влезеш въпреки предупрежденията?
Ще ни арестуват ли? - Не.
Нали? - Ето го тунела.
По дяволите! Няма как да прескочим оградата незабелязано.
Как ще влезем?
Ето! Монти, спри ей там.
До тунела ли води? - Да видим.
Чакай. - Ще взема козия крак от багажника.
Щом войниците са пострадали, сигурно...
Виж, не е заради мен.
Трябва да я пазя.
Всичко е точно. Докара ни дотук, за което ти благодаря.
Няма да спасим мама и татко?
Разбира се, че ще спасим мама и татко.
Когато пристигнем там, искам да правиш каквото ти казвам.
Не да досаждаш, да хленчиш и да ми се лепиш. Ще можеш ли?
Добре, стига да не вършиш обичайните си глупости.
Млъкни.
Накъде без нас? - Хайде.
Бутай по-силно, тъпчо.
Войници. - Бързо, преди да са ни видели.
Оттук няма връщане назад.
Спокойно, предвидих всичко.
Какво е това? - Докладът ми от училищната екскурзия тук.
Нарисувах карта. Ето.
И аз имам нещо.
Самоделна огнехвъргачка срещу извънземните.
Като от филм за Бонд. - Да, само дето ще ти отнесе ръцете.
Какво стана? - Нападат ли ни?
Или ние - тях? - Все още има ток.
Да вървим!
Май само аз разсъждавам трезво.
Току-що се случи нещо сериозно.
Така че чуйте новия план - връщаме се...
Не! Не мърдаме оттук. Ако се върнем, може да ни спрат.
Да, но не знаем какво има там. - Така е.
Но само по този тунел ще стигнем до Каспар.
Сервизният вход се свързва с тунела напред.
Нормално е да се страхувате.
Иначе би било лудост.
Но онези гадове са тук от четири месеца. Писна ми от тях!
Веднъж мама ми каза, че при тежка операция
идва един момент, когато тялото на операционната маса прави избор.
Да се бори или да се предаде. Може да се види как се случва.
Нашият приятел ни чака.
Ако го намерим, видът ни може би поне ще има шанс.
Сега е моментът. Ще се борим ли, или се отказваме?
За Каспар.
За Касп.
Каспар.
Да. Явно и ние сме с вас.
Победа. За онези, които сега се включват -
седем кораба на извънземните бяха свалени от Коалицията.
Засега няма отговор от нашествениците,
нито отмъщение от кораба майка.
Но според източници коалиционните сили са оптимисти,
че сме нанесли фатален удар.
Президентът на Коалицията Маботе е разпоредила разполагане на войници...
Пропускаш важния ден, Каспар.
Събуди се и се присъедини към купона.
Може и да му е забавно.
Толкова малко знаем за него. Не бива да си вадим изводи.
Според мозъчната му дейност, Габриел,
той прави средно по седем гърча на час.
Едва ли му е забавно.
Права си.
Доста сме проучили тези деца и връзката им с пришълците.
Дано намерим спасение.
Може би след днес няма да ни трябва.
С няколко души ще полеем победата довечера.
Искаш ли с нас?
Победа.
Най-важното умение на невролога, Есме, е да знае кога да изключи мозъка.
Особено когато за пациента няма надежда.
Събуди се, Каспар.
В училище цяла седмица учихме за мостове,
но тунелите са по-интересни,
защото говорим за дължина, дълбочина и налягане.
Виждате ли онова нещо? Шахта за отвеждане на въздуха.
Тя стига до другия тунел.
Учителката ни каза, че без нея
главите ни ще хвръкнат от налягането. - Пен, спри вече.
Това са интересни факти. - От един час ни надуваш главите. Стига.
Усетихте ли студа? - Да.
Сякаш ходим по лед.
Монти е така с момичетата. - Глупости.
Вярно е. Не си имал гадже от Брекзит насам.
Пени!
Истина е. - На никого не му се слуша.
Както и за налягане, кабели и подобни тъпотии.
Обеща да ме слушаш. Сега ти казвам да си затвориш устата.
Защо ми е гадже, мога да звънна на майка ти.
Скрий се бе!
Сестрите били голяма досада.
Аз също съм сестра.
Държа се ужасно с нея.
Тя сигурно се страхува. Всички сме така. - Не думай.
Разходка в мрачен изоставен тунел с море над главите ни.
Мечтата на всяко дете, а? - Да, незабравимо преживяване.
Майката на Алфи добре ли се целува? - Определено си я бива.
След Джуди Денч е.
Кога разбра за Каспар?
Кое да разбера? - Че той е, знам ли, необикновен.
Отначало не знаех.
Като се замисля,
не знаех.
Но винаги е бил особен.
Сякаш чуваше някаква песен, която ние не долавяхме.
И старият му уокмен. - Отживелицата.
Боже, постоянно го бъзиках за него.
Но всъщност смятах, че е нещо готино. - Глупости.
Не го бъзикаше, мразеше го.
Стига, всички знаеха. Ти се държеше гадно с него.
Радвам се, че си тук.
Просто не знам защо.
Както каза и ти, трябва да си върнем света. Просто е.
Просто ли е?
Че за какво друго съм тук?
Да му се не види! - Боже!
Разузнавачите.
Извънземните са били.
Добре ли си?
Назад! - Искам да помогна.
Е, той не иска ти да му помагаш.
Нито пък ти. Не съм сакат. Просто не очаквах да видя това.
Чакайте. Къде е Пени?
Къде се дяна?
Пени? - Тя беше зад нас, нали?
Може би е напред.
Пен, върни се.
Пен?
Боже!
Бегом! - Газ!
Монти.
Заклещих се. - Монти, ставай.
Дърпай!
Къде ми е запалката? Няма я. - Момчета.
По дяволите!
Да му се не види!
По дяволите.
Какво му стана на това? Видя ми се болно.
Студено е, оттук го усещам. Май спря да диша.
Изобщо дишаше ли? Има ли дробове? - Все тая, дреме ни.
Пени изчезна, а вие ми обсъждате анатомията на тази гад.
В момента ме интересува дали Пени диша.
Винаги си ми казвал, че дъхът ми смърди.
Пен. О, боже!
Идвай. Повече не бягай така. - Не бягах, а проучвах.
Ако ти харесва онази буца, значи ще ти хареса какво открих.
Счупен.
Дом.
Скоро.
Край на играта.
Точно човекът, който ми трябва. - Един момент, Приша.
Разходих се и на няколко преки оттук видях това.
Случва се навсякъде.
Те умират, Есме. Успяхме.
Успяхме.
Какво е онова? - Кръстопът.
Минахме край него. - Накъде води?
Към друг тунел, май за работниците. Няма релси да ни спъват, ще вървим бързо.
След теб.
Ето. Какво ви казах?
Пени, внимавай. - Спокойно. И аз се плашех отначало.
Но са мъртви и леденостудени.
Заради тях е толкова студено тук.
Дали са умрели при атаката, за която чухме?
Може би. И може би ще ни оставят на мира.
Ще е супер, нали? - Няма да лепнат грип и да пукнат.
Може да е права.
Скоро поглеждал ли си небето? Не видя нищо свръхразвито там, нали?
Не видях нищо свръхразвито тук, долу.
Вие двамата ще престанете ли? Джамила, какво става?
Какво има? - Не знам.
Ще опитам нещо.
Какъв е този шум? Прилича на вятърните камбанки на мама.
Край на шоуто.
Това не беше шоу.
Изпратиха съобщение.
Съобщение от тях.
За кого? И какво си казаха?
Хайде.
Да вървим.
Какво е станало тук?
Охраната?
Сякаш се е водел решителен бой. - Не задълго, нали?
Сякаш Годзила е вилнял.
Сигурно са бранели нещо. - Какво? Още тунели ли?
Това.
Боже. - Не са затворили навреме.
Извънземните са ги избили.
Пени?
Погледни ме. Спокойно.
Просто панически пристъп. Добре сме. - Усещам го.
Кое? - Усещам.
Усещам го. - Кое?
Докторе, моля ви, не ви разбирам.
Прекъсвате.
Нещо е станало в болница "Сен Луи".
Д-р Ганийо на телефона.
Нещо ги е нападнало. Не смогваме. - Ало?
Някой трябва... Не смогваме... - Чувате ли ме?
Полека. Дишайте.
Какво ви причини това? - Оставете ме, вкарайте другите.
Трябва ми помощ тук!
Те идват и са безпощадни.
Тичайте!
Преместете го! - Какво ще правим?
Даруин, давай. Пени, с мен.
Бутайте.
Да се махаме.
Пени, погледни ме.
Затвори очи.
Заедно ще минем през лабиринта. Виждаш ли го? Добре, вървиш напред.
Високи живи плетове от двете страни. Но има разклонение. Знаеш накъде, нали?
Наляво. - Точно така. Сега напред.
Има ъгъл и завиваш...
Надясно. - Браво.
Уаджо. Уаджо.
Тръгвайте с децата.
Вземете изследванията и всичко, което можете.
Бързо!
Есме, какво става?
Те не са мъртви, Габриел. Връщат се.
И са по-лоши.
Грабвайте всичко и тръгвайте. Това не е учение.
Сара, вземи папките ми.
Есме, в неговото състояние не можем... - Знам.
Ще му навредим. - Знам. Помогни на другите.
И Габриел? Кажи на охраната да пази това момче на всяка цена.
Ти си борец, Каспар.
Бори се.
Страх ме е. - Не, били сме тук.
Накъде? - Наляво, надясно и пак надясно.
Сега си в центъра на градината с мен.
Ти успя.
Нали?
Отдръпнете се!
Какви са тези? Грамадни са!
Боже, какво е това?
Алф, какво правиш?
Не става. С огъня не става.
Хайде!
Скачай.
Да затворим. - Тук.
Хайде.
Затворете, момчета.
Вратата поддава. Бързо! - Още към мен.
Не може по-бързо! - Живо!
Бързо, Даруин! Затвори!
Не бива да оставаме тук.
Тръгвай, Пени.
Всичко бих дал за сгряващ огън сега.
Имах затоплящи пакети в раницата, но ми изчезнаха.
Екипировката, храната. - Моля те, не говори за храна.
Колко още?
Явно извънземните просто са подремвали.
Но се събудиха различни, сякаш еволюират.
С първите едва се справяхме. Как ще спрем тези...
Боже.
Явно е блъснал гадините. - Ето откъде са дошли онези хора.
Натам пътят е блокиран. - Изглежда, че има оголен кабел.
Тогава насам.
Блокиран е. Хайде оттук.
По дяволите.
Катастрофирала кола в катастрофирал влак. Ама че хаос!
Пени се измори и премръзна.
Трябва да отдъхне, а и оттук няма мърдане.
Отказвате ли се? Знаех си! - Не се отказвам, тъпчо.
Искам да отдъхнем. - Значи сега решаваш за всички.
Спрете да се карате. - Джам, какво ще кажеш?
Забравете.
С Даруин ще потърсим нещо, трябват ни провизии.
Да вървим. Приятна почивка!
Не става.
Да проверим в тази. - В тази ли?
Да. - Тази?
Ще свърши работа. Пени, влизай.
Виж, има одеяло и други неща. Пени, лягай.
Да си направим форт с възглавници.
Имаме си и нощна лампа.
Готово.
Лека нощ, Пен.
Не си обелила и дума от часове. Какво има? Като изключим всичко останало.
Ти си добър батко.
Звучиш изненадана.
Не съм те виждала в такава светлина.
Знаеш от какво се нуждае тя.
Какво беше това "завий наляво, завий надясно"?
Лабиринтът.
Странно, нали?
Преди няколко години, когато у дома станеше напечено,
Пени изпадаше в паника.
Забелязах, че я успокояват неща като географски карти и автобусни маршрути.
Имахме навсякъде и когато тя се плашеше, описвахме маршрут.
Веднъж, докато се разхождахме, един кола блъсна колоездач.
Мерцедесът го запрати на другия тротоар, само на метри от Пени.
Боже.
Пени откачи. Нямахме карта в себе си - нищо.
Затова измислих лабиринта.
Боже, звучи тъпо. Завий наляво, завий надясно.
И оттогава правим това.
Справил си се.
Успокоил си я.
Нали осъзнаваш, че нямаш вина за всичко това?
Напротив, имам. Цялата тази каша е заради мен.
Забихме се в тунел и сме заобиколени от чудовища.
Няма какво да ядем и как да се измъкнем.
И не мога нищо да направя.
Трябваше да послушам мама. Ако си бях у дома, щяхме да сме по-добре.
Не и аз. Нито Пен.
Нищо не можеше да я изведе от къщи.
Но ти успя. Даде ни надежда.
И виж къде е тя сега.
Няма значение. Не само Пени се нуждае от почивка сега.
Иди при нея, ще стоя на пост. - Не ми се спи. Искам да помисля.
Разходи се. На мен ми помага. - Разбрах те. Благодаря.
Съжалявам, искам да съм сама. - Добре.
Още два фалшвеера. Колко станаха? - Пет.
Плюс две бутилки с вода, малко бисквити и железен лост.
Въжета и катерачна екипировка. Колата явно е на запален алпинист.
Няма накъде оттук нататък. Краят на линията е.
Намерихте ли нещо? Лоша работа.
Да. Малко бисквити... - Супер, умирам от глад.
Само за спешни случаи са. - Огледай се. Случаят е спешен.
Алф, прав е. Пътят ни е блокиран.
Няма как да вървим натам.
А и аз също съм изгладнял.
Супер! Мина на страната на гаднярчето.
Когато тормозеше теб и Каспар в училище,
кой се застъпваше за теб?
Ти. Дори да не съм го искал.
Моля? - Не искам да се караме, Алфи.
Лоши сме, за да оцелеем. И, да, Монти беше гадняр.
Понякога още е, но сега ти се държиш лошо.
Както и да е.
Но още не ти вярвам.
Мислиш, че ме познаваш, нали? - Не, проблемът е, че не те познавам.
Добре. Питай ме каквото искаш. Отворена книга съм.
Отворена книга?
Добре. "Целувка от роза".
Защо слушаш тази ужасна песен от 90-те?
От любовна мъка? - Гледай си работата.
Ако искаш доверие, отговори.
Разгърнах книгата ти точно на тази страница.
Ама че си!
Песента на нашите е.
Гледах ги как танцуват на нея, когато бях малък.
Усмихваха се един на друг искрено, не фалшиво.
Затова понякога си я пускам.
Напомня ми за времената, когато животът беше хубав.
Доволен ли си?
Добре, ще се разходя.
Като автобуса е.
Онзи, който г-н Едуардс караше.
След катастрофата беше като смачкано кенче.
Измъкнахме се живи.
Пак сънувам.
Донякъде.
Ако сънувам,
къде си?
С тях.
Е, част от мен.
След болницата с теб и онзи войник Треванте
усетих някакво притегляне като иглата на компаса.
Последвах го
и то ме отведе право в света им.
В тях. - В тях?
Направих всичко възможно да се свържа с теб.
И ето те.
Търсех те.
И аз - теб.
Исках да изляза. Мислех, че мога.
Май нещата станаха по-зле.
По радиото казаха нещо за нападение.
Може би сме успели да ги нараним.
Затова премигват светлините. И звукът... - Сигурно са бесни.
Какъвто и сигнал да изпращат, сигурно са по-силни, защото...
Най-сетне мога да те видя.
Разбираш ли?
Намираш начини да се върнеш.
Да се върнеш при мен. Както аз - да се върна при теб.
Така ли е? - Да.
Ако си с тях, може да ги проучиш.
Да разбереш какви са и как да се преборим с тях.
После заедно ще върнем теб, всички ви.
Не спирай да се опитваш.
Ако и ти не спираш.
Няма да се откажа.
Никога.
Монти.
Какво? - Добре си с ориентацията, нали?
"Завий наляво, завий надясно"? - Да.
Време е да се измъкваме.
Монти!
Монти, къде си?
Алфи!
Какво стана? - Идват. Чух ги.
Някой е тършувал в нещата ми. - Какво е взел?
Катерачната екипировка. - Станали сте, добре.
Тръгваме. Хайде.
Виждате ли? Има как да се мине. Следвайте въжето и се пазете от стъклата.
Той трябваше да чупи прозорци. - Монти!
Ти ли направи това? - Да, аз.
Готови?
Супер.
След мен, Пен.
Поряза ли се? - Не.
Добре ли си?
Идват. Да вървим! - Тръгвайте.
Тичаме нагоре, усещате ли? - Сигурно наближаваме края.
Вижте!
О, не. - Какво?
Хора, моля ви. - Вижте стените.
Боже. Това са експлозиви. Ще взривят входа на тунела.
Боже. - Помощ!
Помощ!
Има ли някой? Помощ! Молим ви!
Молим ви! Помощ!
Някой?
Има хора в тунела.
Какви ги говориш? - Май са деца, сър.
Трябват ми шестима! Веднага!
Боже, има някой.
Хайде. - Бързо!
Катерете се! - Помогнете й!
Бързо! - Давай, Пен.
Монти! - Отдалечете се!
Бързо!
По-живо! - Държа те.
Идат!
Взривяваме!
Даруин! - Монти!
Чакайте сигнала ми!
Три, две, едно!
Чисто е!
Благодаря. - За нищо.
Монти! - Пен.
Помислих, че си умряла.
Добре ли си? - Проклятие!
Одраскало ме е. - По дяволите.
Даруин. Лекар! - Вдигнете го.
Тръгвай.
Ще се оправиш.
Виж, има лекари. Ще ти помогнат. - Ще те лекуват.
Добре, братле.
Намерете Каспар. - Какво?
Трябва да го вземем с нас.
Добре е, ще се оправи.
Те са лекари. Ще му помогнат. Не е тежко ранен, Пен.
Той какво каза? - Да вървим при Каспар.
Тогава да тръгваме.
Превод на субтитрите Катина Николова