Mano brangūs pasaulio piliečiai.
Šiandien 9.42 val. UTC laiku pasaulio bendruomenė pamėgins duoti vieningą atsaką
ateivių agresoriams, įsiveržusiems į mūsų pasaulį.
FOLKSTONAS, KENTAS, JK
- Ei! Ne malkas veži! - Atsiprašau.
Monti!
Radai? Ligoninės adresą?
Manau, šitas pastatas.
Septième arrondissement.
Kasparas turi gerą skonį.
Atleisk, sakei kažką prancūziškai?
Mončio prancūzų mokytoja sako, kad jis mala priebalses.
Aš puikiai kalbu prancūziškai, aišku? Tik trūksta praktikos.
Gerai. Jokių problemų. Kartok paskui mane.
Šija Labufas, Zoji Dešenel,
Timotis Šalamė.
- Bejoncė? Taip. - Bejoncė?
- Galim pakeist muziką? - Ne, Pene. Padėk atgal.
- Trepas. Repas. - Pene, liaukis.
- Ir čia repas.
Pala, o kas čia?
Čia „Kiss from a Rose“?
- Pene, išjunk. - Juokauji?
- Pene. - Pagarsink.
Šūdas. Lėčiau. Monti, stabdyk. Žiūrėk!
Eina šikt.
Į ką jie ten žiūri?
Ei.
Atsiprašau.
- Kas čia vyksta? - Tunelis uždarytas.
Uždarytas? Kodėl?
Paskutinis traukinys iš Prancūzijos iki čia neatvažiavo.
Žvalgybos būrys įėjo ir negrįžo.
Prancūzai grasina visai uždaryti savo įvažiavimą.
Taigi, arba sukit savo jaguarą atgal, arba laukit kartu su likusiais.
- Laukti ko? - Ką, negi neturi radijo toje mašinoje?
Jos skelbimas skamba nuolat visomis bangomis.
Kas yra? Kas vyksta?
...jie viršija mus skaičiumi, jėga ir ginkluote.
Negaliu garantuoti, kad šįkart mums pavyks,
bet mes bandysim jiems smogti į skausmingiausią vietą.
- „Jiems smogti“? - Kad pajustų nors kruopelytę...
- Neseniai buvo ataka. Tikriausiai. - Monti?
- Viskas gerai. - „Neleisk, kad jie tave pamatytų
nulenkta galva.“
Taigi, prašau jūsų pakelt galvas į viršų.
Pažvelkite aukštyn. Ne...
Ką, po galais, darai? Kažkas juk vyksta.
Taip. Mes važiuosim šiuo tuneliu į Prancūziją.
- Tikrai? - Tau visai pasimaišė?
Apsisuk ir važiuok.
Ar teisingai supratau?
Tu vis tiek nori važiuoti, nepaisant kariškių įspėjimų?
- Ar mus sulaikys? - Ne.
- Ar sulaikys? - Ten įėjimas.
Šūdas.
Negerai. Tos tvoros neperlipsim nepastebėti.
Tai kaip įeisim?
- Ten! Monti, sustok ten. - Gerai.
- Manai, jis veda į tunelį? - Reik pažiūrėti.
Palauk.
Paimsiu iš bagažinės laužtuvą.
Čia - paskutinis taškas. Jei kareiviai nukentėjo...
Supranti, tai...
Aš ne dėl savęs bijau, girdi? Aš tik...
Negaliu leisti, kad jai kas nutiktų.
Viskas gerai.
Atvežei mus iki čia,
labai tau ačiū.
Ar tai reiškia, kad neisim gelbėti mamos su tėčiu?
Padėti tau?
Žinoma, kad gelbėsim mamą su tėčiu.
Klausyk, bet kai mes ten eisim,
noriu, kad klausytum manęs,
ir nezyztum, nenervintum ir nepristotum.
Gerai? Gali pažadėti?
Taip, jei pats nesielgsi kaip įprastinis mulkis, begalvis...
- Taip. - ...idiotas...
Taip, atšok, maldauju.
Ką? Manei, kad neisim?
Tai eime.
Smarkiau, pimpale.
Šūdas. Kareiviai.
Greičiau, kol nepamatė mūsų. Bėkim.
Priėjom.
PIETINIS TUNELIS 100 METRŲ ŽYMĖ
Panašu, kad kelio atgal nebus.
Nesijaudink. Aš apie tai pagalvojau.
Pene, kas čia?
Mano rašinys po klasės išvykos į Eurotunelį.
Nupiešiau žemėlapį ir sužymėjau viską. Matot?
Aš irgi ne tuščiomis atėjau.
Ateivių repelentas. Rankų darbo liepsnosvaidis.
Bondas tokį darė „Gyvenk ir leisk mirti“.
Taip, bet, Alfai, tikrovėje jis tau nutrauks rankas.
Kas čia atsitiko?
Jie mus puola?
Ar mes juos puolam?
Elektra nedingo.
Tai gerai. Eime!
Atleiskite, gal aš vienas gyvenu realiame pasaulyje,
bet ten nutiko kai kas svarbaus.
Taigi, planas keičiasi, grįžtam pažiūrėti...
Ne! Liekam čia.
Jei eisime ten, mus gali pamatyti ir sustabdyti.
- Taip, bet mes nežinom, kas nutiko. - Tu teisus. Nežinom.
Užtat žinom tai, kad tik tuneliu pakliūsim pas Kasparą.
Čia rašo, kad tarnybinis įėjimas prieky susijungia su traukinių tuneliu.
Klausykit, normalu bijoti.
Tik bepročiai nebijo.
Bet tie padarai čia jau keturi mėnesiai.
Ir mane žiauriai užkniso šitos nesąmonės!
Mama kartą pasakė, kad kritinių operacijų metu ar panašiai
stoja tokia akimirka,
kai kūnas ant operacinio stalo priima sprendimą.
Kovoti
ar paleist, ir tai aiškiai matoma.
Mūsų draugas mūsų laukia.
Jei jį rasim, galbūt mūsų rūšis turės šansą.
Taigi, štai ši akimirka.
Kovosime ar paleisime?
Už Kasparą.
Kasparą.
Taip. Tai ir mes abu prisijungiam.
Išties svarbi pergalė.
Naujai prisijungusiems pranešam,
jog Pasaulio gynybos koalicija numušė septynis ateivių laivus.
Ir iki šiol nesulaukėm jokio ateivių okupantų atsako
ar kokių keršto veiksmų iš motininio laivo.
Bet šaltiniai teigia, kad koalicijos pajėgos nusiteikusios optimistiškai,
mes greičiausiai sudavėm lemtingą smūgį.
PGK prezidentės Benjos Mabote liepimu, į vietoves, kur nukrito laivai...
Praleidi svarbią dieną, Kasparai.
Gal atsipeikėk ir pasidžiauk su mumis.
O kas pasakė, kad jam nelinksma?
Labai mažai žinom apie jį.
Nejauku net spėlioti.
Iš jo smegenų veiklos, Gabrieli,
galime spręsti, kad kas valandą jis patiria maždaug septynis priepuolius.
Linksmybėmis to nepavadinsi.
Tiesa.
Nieko daugiau nesužinojom apie šių vaikų ryšį su ateiviais.
Tikėkimės, kad rasim raktą.
O gal po šiandienos įvykių to jau neprireiks?
Beje, mes čia keliese atkimšime butelį vyno
šįvakar. Atšvęsime pergalę.
Prisijungsi?
Pergalę.
Svarbiausias įgūdis, kurį gali išmokti neurologas, Esme,
tai žinoti, kada atjungti jiems smegenis.
Ypač tuomet, kai paciento išgelbėt neįmanoma.
Prašau, pabusk, Kasparai.
Mokykloj mes visą savaitę mokėmės apie tiltus,
bet tuneliai - kur kas įdomesni.
Nes tuneliai yra apie gylį ir ilgį,
ir dar apie slėgį.
Žiūrėkit. Matote tą daiktą? Šiuo ortakiu paskirstomas slėgis.
Jis pereina net į kitą tunelį.
Panelė Malkin sakė, jei jų čia nebūtų, mūsų kaukolės
- sprogtų it šampano kamščiai. - Jėzau Kristau, Pene. Pakaks.
Tai tik linksmi faktai.
Taip? Tu mus linksmini jau valandą.
Atvėsk, gerai?
Ar kas nors tai jaučiate?
- Šaltį. - Taip.
Lyg po mumis būtų ledas ar panašiai, kaip...
Mončio pasimatymai.
Nepliurpk niekų, biče.
Tai tiesa, Monti. Tu neturėjai merginos nuo Breksito.
Pene!
- Tai faktas. - Jis niekam neįdomus.
Kaip ir niekam neįdomu tas slėgis,
laidai ir kitas mėšlas, apie kurį neužsičiaupi.
Žadėjai manęs klausyti.
Dabar tau sakau, kad užsičiauptum, girdi?
Puiku.
Kam man merginos, kai tavo mama man skambinėja nuolat?
Patylėk.
Kristau, jaunesnės sesės - tikras prakeiksmas.
Aš esu jaunesnioji sesuo.
O tu ką tik pasielgei su ja kaip šūdžius.
Ji turbūt nerimauja. Noriu pasakyt,
- juk galima ją suprast. - Juokauji.
Pasivaikščiojimas tamsiu, apleistu geležinkelio tuneliu,
kai tau virš galvos tūkstantis trilijonų litrų vandens.
Visų vaikų svajonė, tiesa?
Taip. Amžiaus žygis.
Ar Alfio mama gerai bučiuojasi?
Taip, ne. Ji - geriausiųjų dešimtuke.
Po Džudės Denč, taigi...
Tai kada tau paaiškėjo?
Dėl Kasparo?
Kas paaiškėjo?
Kad jis, nežinau, ypatingas.
Pradžioje jis toks neatrodė.
Nors dabar manau,
kad atrodė.
Jis nuolat kažkuo išsiskyrė.
Lyg būtų susiderinęs su daina, kurios likusieji mes negirdim.
Su tuo savo senoviniu grotuvu.
Senoviniu.
Dieve, pagalvojus, aš jį nuolat špilkuodavau.
Bet iš tiesų man jis atrodydavo kietas.
Nesąmonė.
Tu ne špilkuodavai jį, o nekęsdavai jo.
Liaukis. Jokia čia paslaptis.
Elgeisi su juo kaip paskutinis šūdžius.
Suprask mane teisingai. Aš džiaugiuosi, kad eini kartu.
Tik aš, regis, nesuprantu, kodėl tu čia.
Kaip pati sakei, kad susigrąžintume savo pasaulį.
Paprasta.
„Paprasta“?
Žinoma. Antraip kurių galų eičiau?
Šventas šūde!
O Dieve.
Žvalgybos būrys.
Ateivių darbas. Jie - čia.
Kaip tu?
- Atšok! - Bro, aš tik noriu padėti.
Jis to nenori, aišku? Tik ne tu.
Nereikia man jūsų pagalbos. Aš ne koks invalidas.
Tiesiog nesitikėjau to pamatyti.
Pala, o kur Penė?
Šūdas. Kur ji nuėjo?
- Pene? - Ji ėjo už mūsų, tiesa?
G-gal ji mus aplenkė?
Pene, tučtuojau ateik.
Pene?
Dieve mano.
- Bėgam! - Bėgam!
- Monti. - Velnias.
- Šūdas, koja įstrigo! Įstrigau! - Monti, stokis. Monti!
Trauk!
Kur mano žibintas?
- Blemba, nerandu žibinto. - Vaikinai.
Šūdas!
Blemba.
Kas tam padarui atsitiko?
Atrodė, nežinau, lyg būtų susirgęs.
Jis labai šaltas. Net čia jaučiasi.
Jis, regis, liovėsi kvėpavęs.
Jie kvėpuoja? Turi plaučius ar...
Kam tai rūpi?
Penė dingo, o jūs blevyzgojate apie to pabaisos anatomiją.
Man dabar rūpi tik ar kvėpuoja, taip, Penė.
Tu sakydavai, kad man iš burnos dvokia nudvėsusiomis žiurkėmis.
Pene. Dieve mano.
Nagi, daugiau nebėgiok kur papuola.
Aš nebėgiojau, aš tyrinėjau.
Ir jei jums patiko tas gauruotas daiktas, patiks ir tai, ką radau.
Sulūžęs.
Namai.
Greitai.
Jiems galas, viskas baigta!
Štai kas turi tai pamatyti.
Minutėlę, Priša.
Išėjau pasivaikščiot, pravalyt galvą,
ir už kelių kvartalų nuo čia pamačiau tai.
Tai vyksta visur.
Jie dvesia, Esme.
Mums pavyko.
- Kas čia? - Kelių susikirtimas. Tai pažymėta.
- Mes ėjome palei jį. - Kur jis veda?
Į kitą tunelį, darbininkams, manau.
Ten po kojomis nesipainios bėgiai, vadinasi, eisime greičiau.
Rodyk kelią.
Matot? Ką sakiau?
Pene, atsargiau, kvaiša.
Viskas gerai. Aš irgi pradžioje bijojau.
Šitie negyvi kaip drontai. Ir šaltis toks pat.
Štai kodėl tokia žema temperatūra. Dėl šitų padarų.
Manot, jie žuvo dėl to puolimo, apie kurį kalbėjo per radiją?
Gal. Gal jie pagaliau susisuks į kamuoliukus ir paliks mus ramybėj.
Argi ne puiku būtų?
Liaukis. Jie visi nemirs nuo gripo, Pene.
Tu to nežinai.
Žiūrėjai pastaruoju metu į dangų?
Juk nematei ten superevoliucionavusių esybių.
Čia aš irgi nemačiau superevoliucionavusių.
Gal palikite vienas kitą ramybėj?
Džamila, kas vyksta?
Kas čia?
Nežinau.
Kai ką išmėginsiu.
Koks čia garsas? Skamba kaip mano mamos vėjo varpeliai.
Koncertas baigtas, spėju.
Tai ne koncertas.
Tai pranešimas.
Žinia iš jų.
Kam?
Ir ką jie pasakė?
Eime.
- Eime. - Eime.
Kas čia nutiko, po galais?
Apsaugininkas?
Panašu į kažkokį lemiamą mūšį.
Jis netruko ilgai, tiesa?
Kaip filme „Godzila“.
Jie, matyt, kažką gynė ar...
Ką? Daugiau tunelių?
Tai.
Kristau.
Nespėjo laiku uždaryti vartų.
Ateiviai juos išpjovė.
Pene?
Pene. Pažiūrėk į mane. Viskas gerai, girdi?
Tik eilinis panikos priepuolis. Girdi?
- Mums viskas gerai. Tau irgi, Pene. - Aš tai jaučiu. Aš tai jaučiu.
- Ką jauti? - Aš tai jaučiu.
- Ką?
Gydytojau, prašau, gydytojau, aš jūsų nesuprantu...
Ryšys trūkinėja, galit pakartoti?
Sen Liuiso ligoninė. Kažkas atsitiko.
Sveiki, aš - gydytoja Ganju.
...jie, regis, kenčia nuo kažkokio išpuolio.
Mes nebegalime...
...reikia, kad kažkas perimtų...
- Mes nebegalime, reikia, kad kažkas... - Gydytojau, girdite?
Atsargiai. Kvėpuokite.
Kas jums tai padarė?
Pamirškit mane. Gelbėkite visus.
Man reikalinga pagalba!
Jie ateina...
dar baisesni.
Bėgam, greičiau!
- Blemba. Patrauk jį! - Šūdas. Ką darom?
Darvinai, eik! Pene, su manim.
Stumk.
Privalom dingt iš čia.
Pene.
Pene, pažiūrėk į mane.
Užsimerk, gerai?
Kartu pereisim labirintą, taip?
Matai labirintą? Puiku. Tu žengi pirmyn.
Aukštos krūmų sienos tave saugo. Bet takas išsišakoja.
Tu žinai, kur eiti, taip? Pasuki...
- Į kairę. - Teisingai. Suki į kairę.
Eini į priekį.
Ir prieini kampą. Pasuki...
- Į dešinę. - Būtent. Į dešinę, taip.
Vadžo, Vadžo...
Klausykite! Pasiimkit su savim vaikus ir eikit!
Paimkit kiek pajėgsit įrangos.
Greičiau!
Esme, kas vyksta?
Jie nemirė, Gabrieli.
Jie grįžta.
Ir dar baisesni.
Čiupkit, ką galit, ir bėkit.
Tai ne pratybos.
Sara, paimk bylas.
Esme.
- Tokios būklės mes negalim jo... - Žinau.
- Tik blogiau būtų. - Sakiau, kad žinau. Padėk kitiems.
Gabrieli?
Perduok apsauginiams gint šitą berniuką bet kuria kaina.
Tu vis išgyveni, Kasparai.
Išgyvenk ir dabar.
- Man baisu. - Netiesa. Mes čia jau buvom.
- Kur dabar suki? - Į kairę. Ir į dešinę.
Tada vėl į dešinę.
Taip. Dabar stovi su manim sodo vidury.
Tau pavyko.
Taip?
Atgal, greičiau!
Kas čia dabar? Jie milžiniški!
O Dieve. Kas čia?
- Alfai? Ką darai? Alfai! - Blemba...
Taip!
Neveikia. Ugnis nepadeda!
Bėgam!
Greičiau. Šok.
- Reikia užtrenkt duris. - Čia.
Nagi. Eikš.
Greičiau! Sukit.
- Vartai neatlaikys. Greičiau, prašau! - Labiau į mane.
- Greičiau neįmanoma! - Nagi! Greičiau!
Vaikinai, greičiau! Darvinai! Daryk!
KOKELIS - PRANCŪZIJA FOLKSTONAS - ANGLIJA
Negalim čia likti. Eime.
Nagi, Pene, pirmyn.
Viską atiduočiau už jaukų lauželį.
Kuprinėje turėjau šildymo paketų, bet jų nebeliko.
Daiktai, maistas...
Prašau, neminėk maisto.
Ar dar ilgai eisim?
Spėju, tie ateiviai vis tik nebuvo mirę. Jie miegojo.
Taip, bet pabudo kitokiais. Jie evoliucionuoja ar ką.
Nuostabu. Nežinojom, kaip kovot su ankstesniais.
Kaip mes sustabdysim šiuos...
- šiuos... - Jėzau.
Panašu, trenkėsi į tuos padarus.
Štai iš kur tie žmonės.
Kelias užverstas.
Taip. Panašu, kad ten kybo plikas laidas.
Eime per čia.
Užblokuota. Pabandykim čia.
Šūdas.
Lyg automobilių avarija daužomo traukinio viduje.
Na ir mėsmalė.
Klausykit, Penė pavargo ir sušalo.
Jai reikia pailsėti, o kadangi mes vis tiek čia įstrigom...
Tai pasiduodi, ką?
- Taip ir maniau. - Nė velnio aš nepasiduodu.
- Sakau, tik reikia pertraukėlės. - „Pertraukėlės“?
Tai tu dabar kapitonas?
Liaukitės jūs abu.
Džam, ką manai?
Pamirškit.
Mes su Darvinu eisim paieškot maisto, nes viską pametėm.
Eime. Geros pertraukėlės.
Ne. Gerai.
- Pažiūrėkim šitą. - Šitą?
- Taip. - Ar tiks?
Taip, puikiai. Tiks.
Pene, šok į vidų.
Imk. Antklodėlė ir visa kita.
Gerai, Pene, gulkis.
Štai. Pagalvių tvora, šitaip.
Ir pabaigai - naktinė lemputė.
Gerai.
Labanakt, Pene.
Jau kelias valandas nieko nesakai.
Ar kas negerai?
Išskyrus visa tai, žinoma?
Tu toks geras jai.
Tave tai stebina?
Tiesiog nesu tavęs tokio mačiusi.
Tu puikiai žinai, ko jai reikia.
Kas ten buvo? „Suk į kairę, suk į dešinę...“
Tai.
Labirintas.
Keista, tiesa?
Prieš kelis metus, kai namie prasidėjo bėdos, Penei...
prasidėjo panikos priepuoliai.
Pastebėjau, kad ją nuramindavo tam tikri dalykai, žemėlapiai ir...
ir autobusų maršrutai.
Mes jų prisirinkom. Ir kai ją apimdavo baimė, mes ištraukdavom juos
ir vedžiodavom maršrutus.
Bet kartą mums vaikštant gatve, partrenkė dviratininką.
Mersedesas jį partėškė. Vyrukas perlėkė per gatvę
ir nukrito netoli Penės.
- Kristau. - Taip.
Penė tiesiog pamišo.
Visai blogai. O šalia nei žemėlapio, nieko.
Tai aš ėmiau ir sugalvojau labirintą.
Dieve, kvailai skamba, bet... „Suk į kairę. Suk į dešinę.“
Ir nuo tada mes taip ir darom.
Tu radai sprendimą.
Padėjai jai.
Klausyk, tu savęs nekaltink dėl viso šito.
Bet aš esu kalta.
Visas šis mėšlas - mano atsakomybė.
Įstrigę tunelyje, apsupti pabaisų.
Nei maisto, nei išėjimo.
Ir aš negaliu to išspręsti.
Derėjo paklausyti mamos.
Mums visiems būtų geriau, jei būčiau likusi namie.
Ne man. Ir ne Penei.
Aš nepajėgiau jos išvilioti iš namų.
Niekas neveikė.
O tau pavyko.
Tu suteikei mums viltį.
Ir kuo tai baigėsi?
Tai nesvarbu, girdi? Ne vienai Penei reikia poilsio.
Gal eik ir tu miegot. Aš budėsiu pirmas.
Ne, man reikia ne miego, o pagalvoti.
Prasieik.
- Man tai padeda. - Taip. Gerai. Ačiū.
Atleisk. Noriu pabūt viena.
Gerai. Suprantu.
Dar pora signalinių raketų.
- Kiek jau turim? - Penkias.
Plius du vandens buteliai, sausainiai ir ratų raktas.
Dar kelios guminės virvės ir kopimo įranga iš pono Atostogos Prancūzijos Alpėse.
Mes čia nepraeisim. Kelio pabaiga.
Radot ką gero? Gana niūru.
Taip. Truputį sausainių...
Puiku. Aš išbadėjęs.
Tik ypatingiems atvejams.
Apsidairyk, bičiuli. Aplink vien ypatingi atvejai.
Alfai, jis teisus. Kelias užblokuotas.
Mes čia nepraeisim.
Ir, beje, aš gana išalkęs, taigi...
Geras. Stoji į Šūdžių Karaliaus pusę?
Kai jis kankindavo tave ir Kasparą mokykloje,
kas tave gynė?
- Tu. - Taip.
Ar prašydavau to, ar ne.
Atsiprašau?
Klausyk. Bendrauti galima ne vien konfliktais, Alfi.
Mums reikia išgyventi. Taip, Montis buvo pimpalų maišas tada
ir dabar kai kada, bet šią akimirką tu esi toks pat kaip ir jis.
Gerai. Tiek to.
Bet aš vis tiek tavim nepasitikiu.
- Manai, pažįsti mane, ką? - Ne, visai nepažįstu. Tai ir yra blogai.
Gerai.
Klausk, ko nori. Aš - atvira knyga.
Atvira knyga?
Gerai. „Kiss from a Rose“.
Ką ši 90-ųjų bjaurastis veikia tavo grojaraštyje?
- Mončiukui širdelę kažkas sudaužė? - Ne tavo reikalas.
Tokia pasitikėjimo kaina.
Tu - atvira knyga, blemba, ir aš pasirinkau puslapį.
Velnias.
Tai mano tėvų daina, aišku?
Matydavau juos šokančius jai skambant, kai man buvo penkeri ar panašiai.
Jie šypsodavosi vienas kitam. Tikromis šypsenomis.
Todėl, taip, kartais jos klausau,
nes ji man primena, kad kažkada buvo iš tiesų gerai.
Patenkintas, mulki?
Gerai. Eisime.
Kaip autobusas, pameni?
Tas, kurį vairavo ponas Edvardsas iki avarijos.
Atrodė lyg suglamžyta gazuoto gėrimo skardinė.
Mes išsikapstėme gyvi.
Aš vėl sapnuoju.
Panašiai.
Taip.
Tai jei aš sapnuoju,
kur esi tu?
Aš su jais.
Mano dalis su jais.
Po to įvykio ligoninėje su tavim ir tuo kareiviu, Trevantu,
pajutau trauką.
Tokią... Kur traukia kompaso adatą.
Aš nusekiau paskui tą trauką
ir atsidūriau jų pasaulyje.
Juose.
„Juose“?
Bet, žinok, iš visų jėgų stangiausi pasiekti tave.
Ir štai tu čia.
Aš ieškau tavęs.
Aš irgi.
Norėjau ištrūkti.
Maniau, kad sugebėsiu.
Reikalai čia, regis, pablogėjo.
Per radiją pranešė apie ataką.
Gal ji pavyko. Gal mes juos sužeidėme.
Todėl šviesos mirksi. Ir garsas...
Jie turbūt įsiuto.
Tas jų siunčiamas signalas,
regis, dabar stipresnis, nes...
- Aš pagaliau matau tave. - Matau tave.
Negi nesupranti, ką tai reiškia?
Tu dar surandi būdų grįžti.
Grįžti pas mane. Kaip ir aš randu kelią pas tave.
- Tikrai? - Taip.
Jei tu su jais, gali juos pažinti.
Kokie jie, kaip su jais kautis ir kaip juos pribaigti.
Tada mes kartu tave sugrąžinsime. Visą tave.
Tu tik nenuleisk rankų.
Aš stengsiuos, jei ir tu stengsies.
Aš nepasiduosiu.
Niekada.
Ei, Monti.
- Kas? - Nusimanai apie kryptis, taip?
„Suk į kairę, suk į dešinę“?
Taip.
Metas tai sutvarkyti.
Monti!
Monti, kur tu?
Alfi!
- Kas? Kas nutiko? - Jie artinasi. Aš juos girdėjau.
Kažkas rausėsi po mano daiktus.
Taip ir maniau. Ką jis paėmė?
- Kopimo įrangą. - Ką?
Pabudot? Puiku.
Mes išeiname.
Eime, vaikinai.
Matot? Čia yra praėjimas. Eisim pagal virvę, atsargiai su stiklu.
Jam teko išdaužt kelis langus.
Monti!
Tu tai padarei?
Taip, aš.
Pasiruošę?
Puiku.
Eik paskui mane, Pene.
- Neįsipjovei? - Regis, ne.
Viskas gerai? Gerai.
- Jie artėja. Bėgam! - Bėgam.
Pastebėjote, kad kylam į kalną?
Išėjimas, regis, netoli.
Žiūrėkit!
- O, ne. - Kas per šūdas?
- Prašau... - Pažiūrėkite į sienas.
Kas?
Jėzau.
Sprogmenys. Jie ketina susprogdinti tunelio įėjimą.
- O Dieve. - Blemba. Gelbėkit!
Gelbėkit!
Kas nors! Prašau! Padėkit! Prašau!
Prašau padėti!
Kas nors!
Ei!
Tunelyje žmonės!
- Ką čia šneki? - Vaikai, regis, pone.
Reikia šešių vyrų!
O Dieve, žmonės.
- Ateikit. - Greičiau!
Lipkit!
Lipk! Pakelk ją!
- Greičiau! - Pene, lipk.
Greičiau!
- Monti! - Tolyn nuo barikados!
Paskubėkite!
- Greičiau, gre! - Nagi, aš tave laikau.
Greičiau, jie jau arti!
Paruošt užtaisą!
- Darvinai! - Monti!
Laukit ženklo!
Trys, du, vienas!
Nieko nėr!
Ačiū, bičiuli.
- Prašom. - Blemba.
- Monti! - Pene.
- Maniau, tu ten žuvai. - Aš irgi taip maniau.
- Tu sveikas? - Blemba!
- Įdrėskė. Dieve. - Po galais.
Darvinai.
- Kažkas ateina. - Mediką!
Pakelkim jį.
Eikš.
Viskas bus gerai, girdi?
Žiūrėk, čia medikai. Jie tau padės.
Jie tave sutvarkys.
Gerai, bro.
- Suraskit Kasparą. - Ką?
Turim jį išvežti.
- Ar jis... - Jam viskas bus gerai.
Jie - gydytojai. Jie juo pasirūpins.
Tai tik įbrėžimas, Pene. Viskas bus gerai.
Ką jis sakė?
Eime ieškot Kasparo.
Eime.
Išvertė Egidija Namavičė