Medborgere av verden.
I dag klokken 09.42 UTC vil verdens- samfunnet forsøke med et koordinert angrep
mot de angripende romvesenene som har invadert vår verden.
- Pass på hvor du kjører. - Beklager.
Monty!
Har du funnet det? Sykehusets adresse.
Jeg tror det er denne bygningen.
Septième arrondissement. Caspar har god smak.
Skulle det være fransk?
Montys fransklærer sier at konsonantene hans er klossete.
Fransken min er utmerket. Jeg trenger bare litt trening.
Alt i orden. Gjenta etter meg.
Shia LaBeouf, Zooey Deschanel,
Timothée Chalamet.
- Beyoncé? Ja. - Beyoncé?
- Kan vi bytte musikk? - Få den tilbake.
- Trap. Rap. - Pen. Slutt.
- Pen, slutt. - Mer rap.
Hva er dette?
Er dette "Kiss from a Rose"?
- Pen, slå av. - Tuller du?
- Pen. - Skru opp.
Å, faen. Sakk farten. Monty, sakk farten. Se!
Faen heller.
Hva ser de på?
Hva...
Unnskyld meg.
- Hva skjer? - Tunnelen er stengt.
Stengt? Hvorfor det?
Siste tog fra Frankrike kom aldri. Ikke mennene vi sendte inn heller.
Frankrike truer med å stenge sin ende permanent.
Så dere kan snu nå eller vente som oss andre.
- Vente på hva? - Har dere ingen radio?
Det har gått som sløyfe siden kunngjøringen.
- Hva er det? Hva skjer? - Hysj.
...i mindretall, utflankert og underlegne.
Jeg kan ikke garantere at vi lykkes.
Men det jeg kan si, er at vi vil prøve å ramme dem der det smerter.
-"Ramme dem"? - La dem kjenne en smule...
- Det må være et angrep. - Monty?
- Det går bra. - "La dem aldri se deg med bøyd hode."
Så nå ber jeg dere se opp.
Se opp. La oss ikke...
- Hva er det du gjør? Det skjer noe. - Ja, vi tar tunnelen til Frankrike.
- Gjør vi det? - Er du klin gæren?
Snu og kjør.
Så du vil fortsatt dra inn trass i de militære advarslene?
- Blir vi arrestert? - Nei, det blir vi ikke.
- Blir vi det? - Der er tunnelen.
- Faen. Vi kommer ikke usett over gjerdet. - Så hvordan kommer vi inn?
- Der! Monty, kjør inn der. - Ja.
- Fører det til tunnelen? - Det finner vi ut.
Vent.
Jeg henter brekkjernet.
Bare så langt. Hvis soldater ble drept...
Det er...
Det handler ikke om meg, OK? Jeg bare...
Det må ikke skje henne noe.
Det er greit.
Du har fått oss så langt, så takk.
Betyr det at vi ikke skal redde mamma og pappa?
Trenger du hjelp?
Selvfølgelig skal vi redde mamma og pappa.
Det betyr at når vi kommer dit, må du høre på meg og gjøre som jeg sier,
og ikke være plagsom og sytende som til vanlig.
OK? Kan du det?
Ja, så lenge du ikke er en teit pikk som til vanlig.
Ja. Kutt ut.
Trodde du ikke vi ble med?
Da går vi.
Dytt hardere, din pikk.
- Faen. Soldater. - Fort. Før de ser oss.
Her er det.
TIL SØRGÅENDE TUNNEL
Ser ut som stedet der det er for sent å snu.
Ta det med ro. Jeg har planlagt.
Hva er det?
Oppgaven min fra klasseturen til kanaltunnelen. Jeg tegnet et kart og alt.
Jeg har også utstyr.
Romvesenmiddel. Hjemmelagd flammekaster. Bond gjorde det i Live and Let Die.
Det kommer til å brenne av deg hendene i virkeligheten.
Hva i helvete skjedde?
- Angriper de oss? - Eller angriper vi dem?
Strømmen er fortsatt på. Det er bra. Kom igjen.
Ikke for å være den eneste i det virkelige liv,
men det skjedde noe stort der bak.
Ny plan. Vi går tilbake for å se...
Nei! Vi fortsetter. Hvis vi går ut igjen, kan de se oss og stoppe oss.
- Vi vet ikke hva som er der ute. - Nei, det gjør vi ikke.
Men tunnelen er den eneste måten vi kan komme til Caspar på.
Det står at fottunnelen går til togtunnelen foran oss.
Det er greit å være redd. Alt annet ville vært galskap.
Men det er fire måneder siden de greiene kom.
Og jeg er så lei av denne dritten!
Mamma sa en gang at under store operasjoner eller noe
er det et øyeblikk da kroppen på bordet tar et valg.
Å kjempe eller gi slipp, og man kan se det skje.
Vennen vår venter på oss.
Hvis vi finner ham, kan arten vår ha en sjanse.
Så dette er øyeblikket.
Kjemper vi, eller gir vi slipp?
For Caspar.
For Casp.
Caspar.
Ja. Vi er vel også med, da.
Det er en stor seier.
For de som nettopp har slått på,
sju romskip er blitt skutt ned av Verdens forsvarskoalisjon.
Det har ikke kommet noen respons fra inntrengerne
og ingen gjengjeldelse fra moderskipet.
Men kilder sier at koalisjonsstyrkene tror vi kan ha påført dem store skader.
VFK-president Benya Mabote har beordret militære enheter til styrtstedene...
Du går glipp av den store dagen, Caspar.
Vil du ikke våkne og være med på moroa?
Hvem kan vite om han morer seg?
Vi vet så lite om denne.
Det er dumt å gå ut fra noe.
Etter hjerneaktiviteten å dømme, Gabriel,
har han i gjennomsnitt sju anfall hver time.
Ingen fest akkurat.
Greit nok.
Det forskes mye på disse barna og deres forbindelse til gjestene våre.
I håp om å finne en nøkkel.
Etter i dag trenger vi kanskje ingen.
Noen av oss tar en flaske senere i kveld. En seiersfeiring.
Blir du med?
Seier.
Det viktigste en nevrolog kan lære, Esmee, er når man bør slå av hjernen.
Særlig når en pasient ikke kan reddes.
Vær snill og våkne, Caspar.
På skolen studerte vi broer en hel uke, men tunneler er mye mer interessante,
for tunneler handler om lengde og om dybde,
og de handler om trykk.
Ser dere det der oppe? Det er en utslippsventil.
Den går gjennom den andre togtunnelen.
Miss Malkin sa at uten dem ville trykket her inne
- sprengt skaller som champagnekorker. - Det holder, Pen.
- Det er underholdende fakta. - Du har underholdt oss i en time.
Vær stille nå.
Kan dere kjenne det?
- Kulden. - Ja. Det er som om vi er på is eller noe.
Som Montys kjærlighetsliv.
- Det er sludder, kompis. - Du har ikke hatt kjæreste siden Brexit.
Penny!
- Det er fakta. - Ingen trenger å vite det.
Som ingen trenger å vite om trykk og ledninger og all den dritten du maser om.
Du lovet å gjøre som jeg sa. Nå sier jeg at du skal holde tåta.
Fint. Hvem trenger et kjærlighetsliv når mora di alltid er villig?
Hold kjeft.
Lillesøstre er pyton.
Jeg er lillesøster.
Og du var en pikk mot henne nå.
Hun er sikkert nervøs.
- Hvem ville ikke vært det? - Tuller du?
Vi går ned i en mørk og forlatt togtunnel med trillioner av liter vann over hodet.
Alles drøm, vel?
Ja. Tidenes oppdrag.
- Er Alfies mor god til å kline? - Ja, hun er definitivt blant de ti beste.
Rett etter Judi Dench, så...
Når fant du det ut?
Om Caspar.
Fant ut hva?
At han var, jeg vet ikke, spesiell.
Jeg gjorde ikke det i starten.
Men når jeg tenker tilbake, ja.
Det var alltid noe med ham.
Som om han var innstilt på bølgelengden til en sang vi andre ikke kunne høre.
Som hans eldgamle Walkman.
Gamle ting.
Jeg terget ham hele tiden. Men egentlig syntes jeg han var kul.
Drittpreik. Du terget ham ikke, du avskydde ham.
Kom igjen. Det er ingen hemmelighet.
Du var fæl mot ham.
Ikke misforstå. Jeg er glad for at du er her.
Men jeg skjønner ikke hvorfor du er her.
Som du sa, vi må ta tilbake verden.
Så enkelt er det.
"Så enkelt er det"?
Hvorfor skulle jeg ellers vært her?
Fy fader!
Herregud.
Redningsteamet. Romvesener har gjort det. De er her.
Går det bra?
- Ligg unna! - Jeg vil bare hjelpe.
Han vil ikke ha hjelp. Ikke av deg.
Ikke av noen. Jeg er ikke invalid.
Jeg ventet bare ikke å se det.
Vent. Hvor er Penny?
Hvor ble hun av?
- Penny? - Var hun ikke rett bak oss?
Kanskje hun gikk forbi oss.
Pen, kom tilbake.
Pen?
Herregud.
- Løp! - Kom igjen!
Faen!
- Faen, Jeg sitter fast! - Monty, reis deg. Monty!
Dra! Dra!
Hvor er lighteren min?
- Jeg finner ikke lighteren. - Dere!
Å, faen!
Faen.
Hva skjedde med den greia?
Den så, jeg vet ikke, syk ut.
Den er kald. Jeg kjenner det herfra.
- Jeg tror den sluttet å puste. - Pustet den? Har den lunger...
Hvem bryr seg?
Penny er borte, og dere maser om den jævla greias anatomi.
Den eneste pusten jeg bryr meg om, er Pennys.
Du har sagt at pusten min lukter som døde rotter.
Pen. Herregud.
Ikke løp av gårde sånn igjen.
Jeg løp ikke, jeg utforsket.
Og hvis du liker den klumpen, vil du elske det jeg fant.
Ødelagt.
Hjemme.
Snart.
De er ferdige. Det er over.
- Akkurat den som må se dette. - Et øyeblikk, Prisha.
Jeg gikk en tur for å klarne hodet,
og noen kvartaler herfra så jeg dette.
Det skjer overalt.
De dør, Esmee.
Vi klarte det.
- Hva er det? - Et kryss.
- Vi gikk rett forbi. - Hvor fører det?
Til en annen tunnel. For arbeidere.
Der er ingen spor å snuble i, så vi kan gå fortere.
Led vei.
Hva var det jeg sa?
- Vær forsiktig, din tulling. - Jeg ble også redd først.
Men disse er døde som... sild. Iskalde også.
Det er derfor det er så kaldt. Disse tingene.
Kan det ha vært angrepet de nevnte på radioen som drepte dem?
Kanskje de krøller seg sammen og lar oss være i fred.
Ville ikke det vært fint?
De får ikke plutselig influensa og dør.
Det vet du ikke.
Har du sett opp i det siste? Du så vel ikke noe høyt utviklet der?
Har ikke sett noe høyt utviklet her.
Kan dere slutte å erte?
Jamila, hva er det?
Hva er det?
Vet ikke.
La meg prøve noe.
Hva er den lyden? Det høres ut som min mors vindspill.
Forestillingen er over.
Det var ikke en forestilling.
Det var en sending.
En melding fra dem.
Til hvem?
Og hva sa den?
Kom igjen.
- La oss gå. - La oss gå.
- Hva i helvete har skjedd her? - Er det en vakt?
Det ser ut som en siste kamp.
De klarte seg ikke lenge.
Dette er som ekte Godzilla-greier.
De må ha beskyttet noe eller...
Hva? Flere tunneler?
Dette.
Herregud.
De fikk ikke lukket porten i tide.
Romvesenene slaktet dem.
Penny?
Pen, se på meg. Se på meg. Det går bra.
Det er bare et panikkanfall.
- Alt er i orden, Penny. - Jeg kjenner det.
- Hva?
Doktor. Jeg forstår ikke...
Linjen hakker...
Det er Saint-Louis-sykehuset. Det er noe galt.
Dette er dr. Gagneux.
...det virker som de er ofre for et angrep.
Vi er overmannet... Vi trenger noen som...
- Vi er overmannet, vi trenger... - Er du der?
AKUTTMOTTAK
Forsiktig. Pust.
Hva gjorde dette mot deg?
Glem meg. Få alle i trygghet.
Jeg trenger hjelp her!
De kommer...
...og de er verre.
Videre, nå!
- Faen. Flytt ham! - Hva skal vi gjøre?
Darwin, løp! Penny, bli med meg.
Dytt.
Vi må ut herfra.
Penny. Penny, se på meg.
Lukk øynene. OK?
Vi skal gå labyrinten sammen.
Ser du labyrinten? Bra. Du går framover.
Høye hekker på begge sider beskytter deg. Men det er et veiskille.
Vet du hvor du skal gå?
- Venstre. - Ja. Gå til venstre.
Nå går du forover.
Så er det et hjørne. Du går til...
- Høyre. - Riktig.
Wajo. Wajo. Wajo...
Hør! Ta med dere barna og dra!
Ta med viktig forskning, alt dere kan.
Fort!
- Esmee, hva er det som skjer? - De er ikke døde, Gabriel.
De kommer tilbake.
Og de er verre.
Samle alt dere kan og dra.
Dette er ikke en øvelse.
Sarah, ta mappene mine.
Esmee.
- I hans tilstand... - Jeg vet det.
- Vi skader mer enn vi hjelper. - Jeg vet det. Hjelp de andre.
Og Gabriel. Be vaktene der ute beskytte denne gutten for enhver pris.
Du er en tøffing, Caspar.
Vær tøff.
- Jeg er redd. - Vi har vært her før.
- Hvor går du? - Venstre. Høyre. Og høyre.
Ja. Nå er du midt i hagen med meg.
Du klarte det.
Ja?
Tilbake! Nå!
Hva i helvete er det? De er digre!
Herregud. Hva er de?
- Alf? Hva er det du gjør? - Jævla...
Ja!
Det fungerer ikke. Ilden fungerer ikke!
Kom igjen!
Hopp.
- Vi må lukke døra! - Her.
Kom igjen.
Kom igjen, vri den.
- Porten gir etter. Skynd dere! - Mot meg.
- Det går ikke raskere. - Fort!
Dere. Fort! Darwin! Lukk den!
Vi kan ikke bli her.
Kom igjen, Penny.
Jeg ville gitt mye for en tent peis nå.
Jeg hadde varmepakker i sekken, men de er borte.
Utstyret, maten...
Ikke nevn mat nå.
Vet dere hvor lenge?
Romvesenene var visst ikke døde. De sov bare.
Men de våknet annerledes. Som om de hadde utviklet seg.
Vi visste knapt hvordan vi beseiret de første. Hvordan skal vi stoppe...
- Disse... - Herregud.
Traff visst de der.
Så det var her alle folkene kom fra.
Den veien er sperret.
Ser ut som en elektrisk kabel også.
Vi går denne veien.
Sperret. Vi går gjennom her.
Å, faen.
Det er som et bilkrasj inni et togkrasj.
For et rot.
Penny er sliten og kald.
Hun må hvile, og siden vi ikke kommer lenger nå...
Så du gir opp?
- Visste det. - Jeg gir ikke opp.
- Jeg sier at vi tar en pause. - Så du er lederen nå?
Slutt å krangle, dere to.
Hva synes du, Jam?
Glem det.
Jeg og Darwin går for å lete etter utstyr i stedet for det vi mistet.
Kom. Ha en fin pause.
Nei. Greit.
- Vi sjekker denne. - Denne?
- Ja. - Denne?
Ja, denne er bra.
Greit, Penny. Hopp inn.
Se. Et teppe til og med.
Legg deg ned.
Nå blir det putetelt.
Komplett med et nattlys.
Greit.
OK.
God natt, Pen.
Du har ikke sagt ett ord på flere timer. Er det noe galt?
Bortsett fra alt.
Du er flink med henne.
Du høres overrasket ut.
Jeg har bare aldri sett deg sånn.
Du vet hva hun trenger.
Hva var den greia i stad? "Gå til venstre, til høyre..."
Det.
Labyrinten.
Rart.
For noen år siden, når ting ble ille hjemme, fikk Penny sånne panikkanfall.
Jeg merket at bare visse ting kunne roe henne ned, som kart og bussruter.
Vi hadde dem overalt. Og når hun ble redd, tok vi fram et og laget en rute.
Men en gang gikk vi en tur, og en syklist ble påkjørt.
Mercedes kjørte rett i ham. Fyren fløy over gata
like ved Penny.
- Herregud. - Ja.
Penny gikk fra konseptene. Fullstendig. Ikke noe kart, ingenting.
Så jeg fant på en labyrint.
Det høres så dumt ut, men... "Gå til venstre. Gå til høyre."
Og det har vi gjort siden.
Du fikset det.
Gjorde det bedre.
Dette er ikke din skyld. Det vet du vel?
Men det er det.
Alt dette er min skyld.
Fanget i en tunnel, omringet av monstre.
Ingenting å spise og ingen vei ut.
Og jeg kan ikke ordne opp.
Jeg skulle ha hørt på mor. Det ville vært best om jeg ble hjemme.
Ikke for meg. Ikke for Pen.
Ingenting jeg sa, kunne få henne ut av huset. Ingenting.
Men du klarte det.
- Du ga oss håp. - Og hvordan endte det for henne?
Det spiller ingen rolle. Penny er ikke den eneste som må hvile.
- Legg deg, du også. Jeg tar første vakt. - Jeg trenger ikke å sove, men å tenke.
Gå en tur.
- Det pleier å hjelpe meg. - Skjønner. Takk.
Beklager. Jeg vil bare være alene.
Det er greit.
Et par nødlykter til.
- Hvor mange har vi da? - Fem.
Og to vannflasker, noen kjeks og en dekkspak.
Og noen strikk og klatreutstyr fra herr De franske Alpene-ferie.
Vi kommer aldri gjennom her. Det er siste stopp.
Fant dere noe bra? Ganske ille.
Ja. Noen kjeks...
Bra. Jeg er skrubbsulten.
Kun som nødproviant.
- Se deg rundt. Dette er definisjonen. - Han har rett. Veien er sperret.
Vi kommer ikke forbi der.
Og jeg er ganske sulten også, så...
Så fint. Godvenn med den pikken der.
Når han pleide å torturere deg og Caspar på skolen,
hvem var det som forsvarte deg?
- Det var deg. - Ja.
Enten jeg ville det eller ikke.
Hva?
Alt trenger ikke å være en kamp, Alfie.
Vi gjør ting for å overleve. Ja, Monty var en drittsekk da,
og iblant er han det fortsatt, men nå er du like ille som ham.
Greit. Samme det. Men jeg stoler fortsatt ikke på deg.
- Du tror du kjenner meg så godt. - Nei, jeg gjør ikke det. Det er problemet.
Greit.
Spør om hva som helst. Åpen bok.
Åpen bok?
Greit. "Kiss from a Rose."
Hva gjør det svineriet fra 90-tallet på spillelisten din?
- Fikk lille Monty hjertet knust? - Ikke din sak.
Hvis du vil ha tillit, er dette prisen.
Åpen bok, og jeg valgte siden.
Faen.
Det er mine foreldres sang.
Jeg pleide å se dem danse til den da jeg var fem eller noe.
De smilte til hverandre. Ordentlige smil.
Så, ja. Jeg spiller den iblant,
for den minner meg på at ting faktisk var bra en gang.
Fornøyd nå, dust?
Greit. Jeg får gå, da.
Det er som bussen.
Den Mr. Edwards kjørte før ulykken.
Så ut som en sammenklemt brusboks.
Vi kom oss ut i live.
Jeg drømmer igjen.
På en måte.
Ja.
Så hvis jeg drømmer, hvor er du?
Jeg er sammen med dem. Vel, noe av meg er det.
Like etter sykehuset med deg og den soldaten, Trevante,
kjente jeg noe dra i meg.
Det var som... som en kompassnål.
Og jeg fulgte trekket,
og det førte meg inn i deres verden.
Inn i dem.
"Inn i dem"?
Du skal vite at jeg prøvde å nå deg med alt jeg hadde.
- Og her er du. - Jeg har lett etter deg.
Jeg også.
Jeg ville komme meg ut.
Jeg trodde jeg kunne det. Jeg tror det ble verre her.
De sa noe på radioen om et angrep.
Kanskje det gikk og vi skadet dem.
Det var derfor lysene blinket. Og lyden...
De er nok rasende.
Det signalet de sender, må være sterkere, for...
- Jeg kan omsider se deg. - Se deg.
Forstår du ikke hva det betyr?
Du finner måter for å komme tilbake.
Komme tilbake til meg. Som jeg prøver å komme til deg.
- Gjør du det? - Ja.
Hvis du er sammen med dem, kan du lære om dem.
Om hva de er, hvordan man kjemper mot dem og overvinner dem.
Så kan vi sammen få hele deg tilbake.
Du må bare fortsette å prøve.
Jeg gjør det hvis du gjør det.
Jeg gir ikke opp.
Noensinne.
Hei, Monty. Monty.
- Hva er det? - Har du god retningssans?
-"Gå til venstre, gå til høyre"? - Ja. Ja.
På tide å fikse dette.
Monty!
Monty, hvor er du?
Alfie! Alfie! Alfie!
- Hva? Hva er det? - De kommer. Jeg hørte dem.
- Noen har gått gjennom tingene. - Hva tok han?
- Klatreutstyr. - Hva?
Dere er våkne. Bra.
For vi drar.
Kom igjen.
Det er en vei gjennom rotet. Bare følg tauet og pass dere for glasset.
Han måtte knuse noen vinduer.
Monty!
Har du gjort dette?
Ja.
Klare?
Bra.
Følg meg, Pen.
- Noen kutt? - Jeg tror ikke det.
Alt bra? OK.
- De kommer. Kom igjen! - Løp, løp, løp.
Vi løper oppover.
Vi må være ved enden.
Se!
-Å, nei. - Hva i helvete?
- Dere... - Se på veggene.
Hva?
Herregud.
Det er sprengstoff. De kommer til å sprenge inngangen.
- Herregud. - Faen. Hjelp!
Hjelp!
Vær så snill! Hjelp! Vær så snill!
Vær så snill! Hjelp!
Er det noen?
Hei!
Det er noen i tunnelen. Det er noen der inne.
- Hva snakker du om? - Det høres ut som barn.
Jeg trenger seks menn!
Herregud. Det er noen der.
- Kom igjen. - Fort!
Klatre opp!
Få henne opp!
- Fort! - Pen, løp.
Løp!
- Monty! - Bort fra barrikaden!
Fort! Fort!
- Løp! - Jeg har deg.
De kommer!
Klar med ladninger!
- Darwin! - Monty!
På mitt signal!
Tre, to, en!
Sikret!
Takk, kompis.
- Alt i orden. - Faen.
- Monty! - Pen.
- Jeg trodde du var død. - Jeg også.
- Alt i orden? - Faen!
- Sneide meg. - Faen.
Darwin.
- Det kommer noen. - Sanitet!
Kom igjen. Løft ham opp.
Gå.
Kom igjen. Dette går bra.
Det er sanitet her. De ordner dette.
De fikser deg.
Greit.
- Caspar. Finn Caspar. - Hva?
Vi må ta ham med.
- Er han... - Han klarer seg.
De er leger. De tar seg av ham. Det er bare en skramme, Pen.
Hva sa han?
La oss hente Caspar.
La oss hente ham, da.
Tekst: Evy Hvidsten