Dragi sozemljani.
Danes ob 9.42 UTC bomo skušali izvesti usklajen vojaški napad
na vesoljske agresorje, ki so okupirali naš svet.
FOLKESTONE, KENT, ZK
- Hej! Pazi! - Pizda. Sori.
Monty!
Si že našla bolnišnični naslov?
Mislim, da je ta zgradba.
Septième arrondissement. Caspar ima okus.
To naj bi bilo francosko?
S soglasniki ima težave.
Obvladam francoščino. Samo vajo potrebujem.
V redu, jasno. Ponovi za menoj.
Shia LaBeouf, Zooey Deschanel,
Timothée Chalamet.
- Beyoncé? - Beyoncé?
- Lahko zamenjamo glasbo, prosim? - Ne. Takoj mi ga vrni.
- Trap. Rap. - Pen, nehaj.
-Še več rapa.
Kaj pa je to?
Je to Kiss from a Rose?
- Takoj ugasni. - Se šališ?
- Pen. - Daj na glas.
Drek. Upočasni. Monty, zaviraj. Glej.
Porkadrek.
Kaj vsi gledajo?
Hej.
- Oprostite. Kaj se dogaja? - Predor je zaprt.
Zaprt? Zakaj?
Zadnji vlak iz Francije ni prispel. Izvidnica je šla pogledat, a je ni.
Francija grozi, da bo zaprla svoj vhod.
Z jaguarjem se lahko obrnete ali čakate kot mi.
- Na kaj? - Ta reč nima radia?
Kar naprej ponavljajo njeno izjavo.
Kaj je? Kaj se dogaja?
Več jih je in več orožja imajo.
Ne morem zagotoviti uspeha.
Lahko pa rečem, da bomo skušali zadeti njihovo šibko točko.
- Zadeti? - Naj čutijo delček...
- Očitno so jih napadli. - Monty?
- V redu je. - "Naj te ne vidijo sklonjene glave."
Zato vas zdaj prosim, da poglejte gor.
Zrite v nebo. Ne bojmo se...
- Kaj pa delaš? Nekaj se dogaja. - Ja, šli bomo v predor.
- Res? - Si čisto zmešana?
Obrni in pelji.
Kljub vojaškim opozorilom boš rinila v predor?
- Nas bodo aretirali? - Ne.
- Ali? - Tam je predor.
Drek. Ne bomo mogli preplezati ograje, ne da bi nas kdo videl.
Kako bomo prišli vanj?
- Tam! Monty, tam ustavi. - Prav.
- Vodi do predora? - Bomo videli.
Čakaj.
Vzel bom lomilko.
Ne grem naprej. Če vojakom ni uspelo...
Ne bojim se zase.
Nanjo moram misliti.
V redu je.
Do sem si nas spravil.
Hvala ti.
Torej ne bova rešila mame in očka?
Seveda ju greva rešit. Prav?
Toda ko bomo prispeli do tja, me boš morala ubogati.
Ne boš tečnarila, cmerila in se lepila name.
Prav? Bo šlo?
Ja, če ti ne boš težil tako kot vedno, trap.
Tiho.
Si mislila, da ne greva zraven?
Pa pojdimo.
Močneje rini, cepec.
- Drek. Vojaki. - Tecimo, preden nas vidijo.
JUŽNI PREDOR
Ni več poti nazaj, kaj?
Ne skrbi, pripravljena sem.
Kaj je to?
Moje poročilo z ekskurzije v Evrotunel. Še zemljevid sem narisala.
Tudi jaz sem pripravljen.
Odganjalec vesoljcev. Doma narejen metalec plamenov.
Kot v Jamesu Bondu.
V resničnem življenju ti bo raztrgalo roke.
Kaj je bilo to?
Nas napadajo?
- Ali mi napadamo njih? - Elektrika je.
To je dobro. Gremo!
Se opravičujem, ker živim v resničnem življenju,
a nekaj pomembnega se je zgodilo.
Nov načrt. Gremo nazaj pogledat...
Ne! Tu bomo ostali. Če gremo nazaj, nas lahko ustavijo.
-Že, a ne vemo, kaj je zunaj. - Res ne vemo.
Vemo pa, da je ta predor edina pot do Casparja.
Tu piše, da se vhod za delavce poveže z železniško cevjo.
Nič ni narobe, če nas je strah. Samo norcev ne bi bilo.
Toda vesoljci so tu že štiri mesece.
Dovolj imam tega sranja.
Mama mi je nekoč rekla, da med kritično operacijo
pride do trenutka, ko telo na mizi sprejme odločitev.
Odloči se boriti ali oditi. Vidiš, ko se to zgodi.
Prijatelj nas čaka.
Če nam ga uspe najti, ima naša vrsta mogoče možnost.
To je tisti trenutek. Se bomo borili ali odnehali?
Za Casparja.
Za Caspa.
Za Casparja.
Očitno sva tudi midva za.
Pomembna zmaga.
Svetovna obrambna koalicija je uspešno sestrelila sedem vesoljskih ladij.
Za zdaj še ni odziva vesoljskih zavojevalcev ali maščevanja.
Koalicijske sile optimistično menijo, da smo jim zadali kritičen udarec.
Predsednica SOK-a Benya Mabote je poslala enote na kraje strmoglavljenja...
Pomemben dan zamujaš, Caspar.
Zbudi se, se bomo skupaj zabavali.
Kdo pravi, da se ne zabava?
O njem vemo le malo. Ni prav, da sklepamo.
Glede na njegovo možgansko dejavnost
lahko sklepamo, da ima sedem napadov na uro.
Ni ravno zabavno.
Prav imaš.
Raziskujemo te otroke in njihovo povezavo z vesoljci.
Upamo, da bomo našli ključ.
Mogoče ga ne bomo več rabili.
Nekaj nas bo zvečer proslavilo. Nazdravili bomo na zmago.
Se nam pridružiš?
Na zmago?
Esmee, nevrolog bi moral vedeti, kdaj izklopiti svoje možgane.
Posebej če pacientu ni pomoči.
Caspar, prosim, zbudi se.
Cel teden smo se učili o mostovih,
a predori so veliko zanimivejši.
Pri predorih so pomembni dolžina, globina in tlak.
Vidite tisto gor? Jašek za uravnavanje zračnega tlaka.
Speljan je do druge cevi.
Gdč. Malkin je rekla, da bi nam brez teh jaškov
- lobanje razneslo kot penino. - Nehaj že.
- To so zanimiva dejstva. -Že eno uro govoriš.
Zdaj pa nehaj, prav?
Je še kdo čutil to?
- Mraz? - Kot da bi bili na ledu.
- Montyjevo ljubezensko življenje. - Pa kaj še!
Res je, Monty. Od Brexita nisi imel punce.
Penny!
- Dejstvo je. - Nikomur ni treba vedeti.
Kot jim ni treba vedeti za tlak, električno napeljavo in drugo.
Obljubila si, da me boš ubogala. Utihni, jebela.
Krasno.
Ne rabim ljubezni, ker se dobivam s tvojo mamo.
Utihni.
- Mlajše sestre so obupne. - Jaz sem mlajša sestra.
Bil si neprijazen do nje.
Najbrž je živčna.
- Kdo ne bi bil? -Šališ se, ne?
Sprehod po temnem, zapuščenem predoru
s tisoč trilijoni litrov vode nad nami. Sanje vsakega otroka, ne?
Ja. Takega izziva se ne pozabi.
- Se Alfiejeva mama dobro poljublja? - Ja, je med najboljšo deseterico.
Takoj za Judi Dench.
Kdaj si dojela?
Glede Casparja.
Kaj bi dojela?
Da je bil poseben.
Najprej nisem.
Ko pa pomislim za nazaj, ja.
Vedno je bilo nekaj na njem.
Kot bi slišal posebno valovno dolžino, neko pesem, ki je drugi nismo slišali.
Kot njegov prastar vokman.
Stara reč.
Vedno sem ga zbadal, dejansko pa se mi je zdelo carsko.
Pa kaj še. Nisi ga zbadal, sovražil si ga.
Priznaj. Saj ni skrivnost. Grdo si se vedel do njega.
Ne razumi me narobe, vesela sem, da si tu, ne razumem pa, zakaj si tu.
Kot si rekla, moramo rešiti svet, ne?
- To je razlog. - Res?
Ja. Zakaj bi sicer bil tu?
Porkadrek!
Mojbog.
Izvidnica.
Vesoljci so bili. Tu so.
Si v redu?
- Stran! - Samo pomagati hočem.
Noče pomoči. Tvoje že ne.
Tvoje tudi ne. Nisem invalid. Pač nisem pričakoval takega prizora.
Čakaj, kje je Penny?
Drek. Kam je šla?
- Penny? - Za nami je hodila.
Mogoče je šla mimo.
Pen, takoj pridi.
Pen?
Ljubi bog.
- Bežite! - Teci!
Monty.
- Obtičal sem. - Vstani, Monty!
Vleci! Vleci!
- Kje imam vžigalnik? Ni ga. - Fantje.
Sranje!
Pizda.
Kaj se mu je zgodilo? Zdel se je bolan.
Mrzel je. Do sem čutim. Mislim, da je nehal dihati.
- Je sploh dihal? Ima pljuča ali... - Koga briga?
Pen je izginila, vi pa nakladate o jebeni anatomiji te reči.
Trenutno mi je mar samo za Pennyjino dihanje.
Vedno si govoril, da mi smrdi iz ust.
Pen. Mojbog.
- Nikoli več ne zbeži stran. - Raziskovala sem, ne bežala.
Če ti je ta reč všeč, ti bo moja najdba še bolj.
Zlomljeno.
Dom.
Kmalu.
Uničeni so! Konec je!
To moraš videti.
Samo malo.
Šel sem na sprehod in nekaj ulic stran videl to.
Povsod se dogaja.
Umirajo, Esmee.
Uspelo nam je.
- Kaj je to? - Prehod.
- Mimo smo šli. - Kam vodi?
Mislim, da do cevi za delavce.
Ni nerodnih tirov, kar pomeni, da bomo hitrejši.
Pokaži pot.
Vidite? Sem vam rekla.
Penny, previdno, buča.
V redu je. Tudi jaz sem se najprej bala, a zdijo se mrtvi. Ledeni so.
Zaradi teh reči je tako mrzlo.
So umrli zaradi napada, o katerem so govorili?
Mogoče. Mogoče nas bodo pustili pri miru.
Ne bi bilo to krasno?
- Ne bodo kar vsi zboleli in umrli. - Ne veš tega.
Si se kaj ozrl proti nebu? Si videl kaj visoko razvitega?
Tu spodaj že ne.
Nehajta se žaliti. Jamila, kaj se dogaja?
- Kaj se dogaja? - Ne vem.
Naj nekaj poskusim.
Kaj je to za en zvok? Spominja na vetrne zvončke.
Konec predstave.
To ni bila predstava.
Oddajanje je bilo.
Sporočilo od njih.
Komu? Kaj so sporočili?
Pridite.
- Gremo. - Gremo.
- Kaj se je zgodilo tu? - So to varnostniki?
Kot končni obračun.
Niso dolgo zdržali.
Kot bi jih napadla godzila.
- Najbrž so kaj varovali. -Še več predorov?
To.
Ljubi bog.
- Ni jim uspelo zapreti vrat. - Vesoljci so jih poklali.
Penny?
Pen, poglej me. V redu je. Samo panični napad je. Si OK?
- V redu smo. -Čutim. Čutim.
- Kaj? -Čutim.
Čutim.
Doktor, ne razumem vas.
Prekinja.
Bolnišnica Saint-Louis. Nekaj je narobe.
Tu dr. Gagneux.
...žrtve nekakšnega napada.
Preveč jih je.
Nekdo mora prevzeti...
- Halo? Doktor, me slišite? - Preveč jih je.
URGENCA
Nežno. Dihajte.
Kaj vas je napadlo?
Pustite mene. Vse spravite na varno.
Pomoč rabim!
Prihajajo.
In še hujši so.
Tecimo! Takoj!
- Pizda! Prestavi ga! - Kaj bomo?
Darwin, teci! Penny, drži se me.
Potisni.
Stran moramo.
Penny. Penny, poglej me.
Zapri oči.
Skupaj bova šla v labirint.
Vidiš labirint? Super. Naravnost greš.
Visoka živa meja te varuje. Prišla si do razpotja.
Veš, kam moraš. Zaviješ...
- Levo. - Bravo. Zaviješ levo.
Hodiš naravnost.
Prišla si do vogala. Zaviješ...
- Desno. - Tako je.
Wajo. Wajo.
Pojdite. Vzemite otroke!
Vzemite vse pomembne raziskave, vse, kar lahko.
Hitro!
Esmee, kaj se dogaja?
Niso mrtvi, Gabriel. Vračajo se.
In še hujši so.
Vzemite, kar lahko, in pojdite!
To ni vaja.
Sarah, vzemi moje kartone.
Esmee.
- Takega ne moremo... - Vem.
- Naredili bi več škode. - Vem. Pojdi pomagat drugim.
Gabriel?
Povej varnostnikom, naj zaščitijo tega fanta.
Preživel boš, Caspar.
Preživi.
- Strah me je. - Ni. Tu sva že bila.
- Kam zaviješ? - Levo. Nato desno. In spet desno.
Ja. Zdaj sva na sredini vrta.
Uspelo ti je.
Stran! Takoj!
Kaj je to? Ogromni so!
Mojbog, kaj je to?
- Alf, kaj delaš? - Klinčevi...
To!
Ne deluje. Ogenj ne deluje!
- Gremo! - Skoči.
- Moramo zapreti vrata. - Tam.
Dajva.
Dajta, vrtita.
- Odprli bodo vrata. Pohitita, prosim! -Še malo.
- Ne gre hitreje! - Dajta!
Pohitita, Darwin! Zaprita!
COQUELLES, FRANCIJA FOLKESTONE, ANGLIJA
Ne moremo ostati tu. Gremo.
Teci, teci, Penny.
Kaj bi zdaj dal za ogenj v kaminu.
Imel sem grelnike v nahrbtniku, a jih ni več.
- Opremo, hrano... - Ne omenjaj hrane.
Kako daleč je še?
Tisti vesoljci niso bili mrtvi. Samo dremali so.
Drugačni so se zbudili. Kot da se razvijajo.
Krasno. Komaj smo vedeli, kako uničiti prve. Kako bomo ustavili...
Kristus.
- Zadelo jih je. - Od tu so vsi tisti ljudje.
- Ta stran je blokirana. -Še žica visi.
Gremo tu.
Blokirano. Gremo tu.
Drek.
Kot prometna nesreča v vlaku, ki je trčil.
Kakšna godlja.
Penny je izčrpana in zebe jo.
Spočiti se mora in ker ne moremo naprej...
- Torej boš obupal? Sem vedel, jebenti. - Ne bom obupal, kreten.
- Samo odmor razglašam. - Od kdaj si vodja ekipe?
- Nehajta se prepirati. - Jam, kaj ti praviš?
Ni važno.
Z Darwinom greva po zaloge, ker smo ostali brez.
Pojdiva. Uživajte v odmoru.
Ne. V redu.
- Poglejva tega. - Tega?
- Ja. - Bo OK?
Ja, super. V redu bo.
Skoči noter, Penny.
Še odejo imaš. Uleži se.
Naredil ti bom utrdbo iz vzglavnikov.
Seveda imaš tudi nočno lučko.
Dobro.
V redu.
Lahko noč, Pen.
Že več ur si čisto tiho. Je kaj narobe?
Poleg vsega?
Lepo skrbiš zanjo.
Te to preseneča?
Nisem te še videla takega.
Veš, kaj rabi.
Kaj je bilo tisto prej? "Zaviješ levo, desno."
Tisto... Labirint.
Čudno je, ne?
Pred nekaj leti, ko je bilo doma napeto, so se pri Penny pojavili napadi.
Opazil sem, da jo pomirijo le določene stvari kot zemljevidi in avtobusne linije.
Povsod sva jih imela. Ko jo je bilo strah, sva vzela karto in iskala pot.
Nekoč pa sva bila na sprehodu in kolesarja je zbil avto.
Mercedes je močno trčil vanj. Kolesar je poletel čez cesto,
nekaj metrov od Penny.
- Jezus. - Ja.
Penny se je totalno spipalo. Niti zemljevid ni pomagal.
Zato sem se kar tam domislil labirinta.
Zveni neumno, ampak... "Zaviješ levo, desno."
To delava vse od takrat.
Odpravil si težavo.
Izboljšal si jo.
- Saj veš, da nisi kriva za vse to, ne? - Sem.
Jaz sem kriva.
Ujeti smo v predoru, obkrožajo nas pošasti.
Nimamo hrane in ne moremo ven.
Ne morem popraviti tega.
Morala bi poslušati mamo. Za vse bi bilo bolje, če bi ostala doma.
Zame ne. Za Pen tudi ne.
Nikakor je nisem spravil iz hiše. Nič ni delovalo.
Ti pa si jo prepričala.
- Dala si nama upanje. - Pa poglej, kam jo je to pripeljalo.
Ni važno. Penny ni edina, potrebna počitka.
- Uleži se, bom jaz stražil. - Ne rabim počitka. Razmisliti moram.
Sprehodi se.
- Meni navadno pomaga. - Bom. Hvala.
- Oprosti. Rada bi bila sama. - Prav. Ni panike.
Še dve signalni raketi.
- Koliko jih imamo? - Pet.
Imamo še dve plastenki vode, nekaj keksov in montirno železo.
In nekaj vrvi in plezalne opreme od g. Dopusta v francoskih Alpah.
Ni šans, da pridemo skozi. Konec poti.
Sta našla kaj dobrega? Nič kaj ni.
- Nekaj keksov. - Super. Sestradan sem.
- Hej! To je za nujne primere. - Ozri se okoli sebe. To je nujen primer.
Prav ima, Alf. Neprehodno je. Ne moremo priti mimo.
Poleg tega sem tudi jaz sestradan.
Krasno. S tem cepcem se strinjaš.
Ko je vaju s Casparjem nadlegoval v šoli, kdo vaju je branil?
- Ti. - Ja.
Če sem hotel ali ne.
Prosim?
Vedno misliš, da se moraš prepirati.
Trudimo se preživeti. Monty je res bil kreten,
in občasno je še vedno, a trenutno nisi nič boljši od njega.
Tudi prav.
Vseeno ti ne zaupam.
- Misliš, da me poznaš? - Sploh ne. V tem je težava.
Prav.
Karkoli vprašaj. Vse bom povedal.
Vse?
Prav. Kiss from a Rose.
Zakaj imaš na seznamu to obupno pesem iz devetdesetih?
- Ti je katera zlomila srce? - Te nič ne briga.
Če hočeš, da ti zaupam, povej. Rekel si, da te lahko karkoli vprašam.
Madona.
To je pesem mojih staršev.
Pri petih letih sem ju opazoval, kako sta plesala nanjo.
Smehljala sta se drug drugemu. Iskreni nasmeški.
Zato si jo včasih predvajam,
da se spomnim, da so bile stvari nekoč dobre.
Si zdaj zadovoljen?
Prav, pa grem na sprehod.
Kot na avtobusu je.
Na tistem, ki ga je vozil g. Edwards.
Spominjal je na zmečkano pločevinko.
Preživeli smo.
Spet sanjam.
Reciva.
Ja.
Če sanjam,
kje si ti?
Z njimi.
No, del mene je.
Po tistem s teboj in tistim vojakom Trevantejem v bolnišnici
sem čutil, da me nekaj vleče.
Kot iglo v kompasu.
Prepustil sem se tej privlačni sili in odpeljala me je v njihov svet.
- Vanje. - Vanje?
Na vso silo sem se trudil komunicirati s teboj.
In tu si.
Iskala sem te.
Jaz pa tebe.
Hotel sem ven.
Mislil sem, da lahko.
- Mislim, da se je stanje poslabšalo. - Na radiu so omenjali napad.
Mogoče je delovalo. Mogoče smo jih ranili.
Zato luči utripajo in zvok...
Najbrž so besni.
Pošiljajo nekakšen signal. Očitno so močnejši,
- ker te končno vidim. - Vidim.
Veš, kaj to pomeni?
Še vedno najdeš poti nazaj.
K meni. Kot jaz iščem pot k tebi.
- Res? - Ja.
Če si z njimi, lahko izveš kaj o njih.
O tem, kaj so, kako se boriti proti njim, kako jih premagati.
Skupaj te lahko pripeljeva nazaj. Vse vas.
Še naprej poskušaj.
Bom, če boš ti.
Ne bom odnehala.
Nikoli.
Hej, Monty. Monty.
- Kaj? - Dobro se znaš orientirati, ne?
-"Zavij levo, desno." - Ja. Ja.
Poiščiva rešitev.
Monty!
Monty, kje si?
Alfie! Alfie! Alfie!
- Kaj je? - Prihajajo. Slišala sem jih.
- Nekdo mi je brskal po torbi. - Vedel sem. Kaj je vzel?
- Plezalno opremo. - Kaj?
Budni ste. Dobro.
Odhajamo.
Pridite.
Vidite? Obstaja pot. Sledite vrvi in pazite na steklo.
- Moral je razbiti nekaj oken. - Monty!
- Ti si to naredil? - Ja.
Ste pripravljeni?
Super.
Sledi mi, Pen.
- Si se kje porezala? - Ne.
Si v redu? Dobro.
- Prihajajo. Gremo! - Hitro.
Ste opazili, da tečemo navkreber?
Gotovo smo blizu izhoda.
Poglejte!
- O ne. - Kaj, hudiča?
- Alo. - Poglejte stene.
Kaj?
Kristus.
Razstrelivo. Razstrelili bodo vhod v predor.
- Pizda. Na pomoč! - Na pomoč!
Nas slišite? Pomagajte nam! Prosim!
Prosim! Pomagajte nam!
Kdorkoli!
Hej!
Nekdo je v predoru! Nekdo je notri!
- Kaj pa govoriš? - Otroški glasovi so, gospod.
Takoj rabim šest vojakov!
Nekdo je tam!
- Pridite. - Hitro!
- Splezajte gor! - Dvigni jo!
- Hitro! - Pen, teci.
Teci!
- Monty! - Stran!
Hitro!
- Teci! - Držim te.
Prihajajo!
Pripravite naboje!
- Darwin! - Monty!
Na moj znak!
Tri, dve, ena!
Varno je!
Hvala.
- Prosim. - Jebenti.
- Monty! - Pen.
- Mislil sem, da je konec s teboj. - Jaz tudi.
- Si dobro? - Pizda!
- Dobil me je. - Porkamadona.
Darwin.
- Nekdo prihaja. - Bolničar!
Pridi. Dvigni ga.
Pojdi.
Pridi. V redu boš. Bolničarji so tu. Oskrbeli te bodo.
Pozdravili ti bodo rano.
V redu.
- Caspar. Poiščite Casparja. - Kaj?
Moramo ga odpeljati.
- Je... - V redu bo.
Zdravniki so. Poskrbeli bodo zanj.
Samo praska je. V redu je.
Kaj je rekel?
Da poiščimo Casparja.
Pa dajmo.
Prevedla Nena Lubej Artnak