Громадяни планети Земля.
Сьогодні о 09:42 за Гринвічем глобальна спільнота спробує дати скоординовану
відсіч позаземним агресорам, що вторглися в наш світ.
ФОЛКСТОН, КЕНТ, БРИТАНІЯ
-Стеж за дорогою! -Чорт. Вибачте.
Монті!
Ти вже знайшла адресу лікарні?
Думаю, це той будинок.
Сьомий округ.
У Каспара добрий смак.
Вибач, це було французькою?
Учителька французької каже, Монті погано вимовляє приголосні.
Я добре знаю французьку. Потрібна лише практика.
Так, авжеж. Без проблем. Повторюй за мною.
Шая Лабаф, Зоуї Дешанель,
Тімоті Шаламе.
-Бейонсе. Так. -Бейонсе?
-Будь ласка, змініть музику. -Ні, Пен. Віддай.
-Треп. Реп. -Пен. Годі.
-Пен, перестань. -Ще реп.
Стоп, а це що?
Це «Kiss from a Rose»?
-Пен, вимкни негайно. -Жартуєш?
-Пен. -Зроби гучніше.
О чорт. Гальмуй. Монті, гальмуй. Глянь!
Чорт забирай.
На що вони дивляться?
Гей. Що...
Вибачте.
-Що сталося? -Тунель перекрито на в'їзд.
Перекрито? Чому?
Останній поїзд з Франції сюди не доїхав.
І розвідники не вернулися.
Тепер французи погрожують назавжди закрити свій вхід.
Тож ви в «ягуарі» можете або розвернутися, або чекати, як усі.
-Чекати чого? -У вас немає радіо?
Це повідомлення повторюють постійно.
Що таке? Що сталося?
...нам бракувало людей, знань і зброї.
Я не можу гарантувати успіх.
Але можу сказати, що ми спробуємо вдарити їх туди, де болить.
-«Ударити»? Що... -Щоб вони хоч трохи відчули...
-Мабуть, це про напад. -Монті?
-Усе гаразд. -«Хай тебе ніхто не побачить
зі схиленою головою».
Тому я прошу вас подивитися вгору.
Подивимося вгору. Більше не...
Що ти робиш? Тут щось діється.
Ми поїдемо по тунелю у Францію.
-Справді? -Ти зовсім здуріла?
Розвертайся і їдь.
Дозволь уточнити:
ти хочеш туди поїхати попри застереження військових?
-Нас заарештують? -Не заарештують.
-Правда ж? -Ось тунель.
Чорт.
Ми не проникнемо за огорожу непомітно.
Як потрапити в тунель?
-Монті, зупини машину. -Так.
-Думаєш, це шлях до тунелю? -Зараз з'ясуємо.
Чекай.
Візьму лом з багажника.
Це кінець. Якщо солдати загинули...
Знаєш, це...
Слухай, річ не в мені. Я...
Не хочу, щоб з нею щось сталося.
Усе гаразд.
Ти довіз нас сюди,
і ми вдячні.
Тобто ми не врятуємо маму й тата?
Допомогти?
Авжеж ми врятуємо маму й тата.
Але коли ми зайдемо в тунель,
слухай мене й роби те, що я кажу,
а не будь набридливою рюмсою й липучкою.
Добре? Ти зможеш?
Так, якщо ти не будеш безтолковим, упертим...
-Так. - ...дурним...
Замовкни.
Що? Думала, ми не підемо?
То ходімо.
Бий сильніше, козел.
Чорт. Солдати.
Швидше. Поки вони не бачать. Ходімо.
Ми тут.
ДО ПІВДЕННОГО ТУНЕЛЮ 100 МЕТРІВ
Схоже, це точка неповернення. Так?
Не турбуйся. Я про все подбала.
Пен, що це?
Звіт про шкільну екскурсію в тунель.
Я накреслила мапу. Бачиш?
У мене теж дещо є.
Відлякувач прибульців. Саморобний вогнемет.
Так робив Бонд у «Живи і дай померти».
Так, Алфі, але в реальному житті тобі відірве руки.
Що сталося?
На нас напали?
Чи ми напали на них?
Світло ще є.
Це добре. Ходімо!
Вибачте. Невже я один живу в реальному світі
й розумію, що сталося щось серйозне?
Отже, новий план: вийдемо й подивимося...
Ні! Залишимося тут.
Якщо вийдемо, нас помітять і затримають.
-Але ми не знаємо, що там. -Твоя правда. Не знаємо.
Зате знаємо, що цей тунель – єдиний шлях до Каспара.
Тут сказано, що цей службовий тунель далі з'єднаний з головним.
Слухайте, боятися – це нормально.
Було б дивно не боятися.
Але ці істоти прилетіли чотири місяці тому.
І мені вже обридла ця лажа!
Мама якось мені сказала, що під час критично важливої операції
є така мить,
коли тіло на столі робить вибір.
Жити
чи здатися, і це видно.
Нас чекає друг.
Якщо ми його знайдемо, можливо, людство матиме шанс.
Ця мить настала.
Ми боремося чи здаємося?
За Каспара.
За Каспа.
Каспар.
Тоді, мабуть, ми з вами.
ВТОРГНЕННЯ
Це видатна перемога.
Для тих, хто щойно приєднався:
кілька інопланетних кораблів успішно збито Світовою оборонною коаліцією.
Реакції від прибульців на Землі
чи від корабля-носія ще не було.
Наші джерела повідомляють, що сили Коаліції настроєні оптимістично
і вважають, що завдали критичного удару.
Президент СОК Беня Маботе відправила військових на місця падіння...
Ти пропускаєш знаменний день, Каспаре.
Може, прокинься й порозважайся з усіма?
Хто сказав, що він не розважається?
Ми так мало про нього знаємо.
Не варто робити припущень.
Ґабрієлю, його мозкова активність
вказує, що в нього буває десь по сім нападів щогодини.
Це аж ніяк не приємно.
Справедливо.
Стільки досліджень про зв'язок цих дітей з нашими гостями.
Ми надіємося знайти ключ.
Можливо, тепер нам ключ не потрібен.
До речі, ми збиралися відкоркувати пляшку
пізніше ввечері. Відсвяткувати перемогу.
Хочеш з нами?
Перемогу.
Для невролога найважливіше –
уміти перемкнутися.
Особливо якщо пацієнта неможливо врятувати.
Будь ласка, прокинься, Каспаре.
Ми в школі цілий тиждень вивчали мости,
але тунелі значно цікавіші,
бо для тунелів важливі довжина, глибина,
а також тиск.
Бачите ту штуку? Це повітряний шлюз проти поршневого ефекту.
Шлюзи є по всьому тунелю, де їде поїзд.
Міс Малкін каже, що якби їх не було,
-наші черепи луснули б від тиску. -Боже, Пен. Годі вже.
Це просто цікаві факти.
Та ну? Ти нас розважаєш уже годину.
Вимкни звук, чуєш?
Хтось іще це відчуває?
-Холод. -Так.
Ми наче йдемо по кризі чи...
Це як любовне життя Монті.
Дурниці, друже.
Це правда, Монті. У тебе не було дівчини з часів брекзиту.
Пенні!
-Це факт. -Але розповідати це не треба.
А ще не треба розповідати
про тиск, електрику та інші дурниці.
Ти обіцяла робити, що я скажу.
Тепер я кажу: заціпся.
Чудово.
Нащо мені дівчина, якщо я завжди можу дзвонити твоїй мамі.
Заткнися.
Молодші сестри найгірші.
Я молодша сестра.
А ти з нею зараз повівся як козел.
Мабуть, вона нервується.
-Хто б не нервувався. -Жартуєш?
Прогулюватися в темному покинутому тунелі
з тисячею трильйонів літрів води над головою.
Це ж мрія кожної дитини.
Таке не забувається.
Мама Алфі добре цілується?
Так. Вона точно входить у першу десятку.
Після Джуді Денч, тож...
Коли ти це зрозуміла?
Про Каспара.
Що зрозуміла?
Що він, не знаю, особливий.
Спершу я не розуміла.
Якщо подумати –
так.
У ньому завжди щось було.
Ніби він був настроєний на таку хвилю, якої решта з нас не чула.
Як його прадавній плеєр.
Ретро.
Я постійно до нього чіплявся.
Та насправді я вважав його крутим.
Хрінь собача.
Ти не чіплявся, ти його ненавидів.
Це не секрет.
Ти гівняно до нього ставився.
Зрозумій мене правильно. Я рада, що ти тут.
Я лише не розумію, чому ти тут.
Як ти й сказала, треба відвоювати наш світ.
Усе просто.
«Усе просто»?
Авжеж. Чому ж іще мені тут бути?
Чорт забирай!
О боже.
Розвідники.
Це прибульці їх так. Вони тут.
Тобі погано?
-Відійди! -Бро, я хочу допомогти.
А він не хоче допомоги. Принаймні від тебе.
І ні від кого з вас. Я не інвалід.
Я просто цього не очікував.
Стривайте. Де Пенні?
Чорт. Куди вона пішла?
-Пенні? -Вона йшла позаду, так?
Мабуть, пішла вперед.
Пен, вернися негайно.
Пен!
О боже.
-Тікаймо! -Швидше!
-Монті. -Чорт.
-Чорт, я застряг. -Монті, вставай! Монті!
Тягни!
Де моя запальничка?
-Не знайду запальничку. -Хлопці.
От чорт.
Чорт.
Що сталося з цією істотою?
Вона була якась хвора.
Вона холодна. Я й звідси відчуваю.
Здається, вона не дихає.
А вона взагалі дихала?
Та яка нахрін різниця?
Пенні зникла, а ви обговорюєте анатомію цієї істоти.
Зараз мене турбує лише дихання Пенні.
Ти казав, що в мене з рота смердить дохлими пацюками.
Пен. О боже.
Та ну. Більше ніколи так не тікай.
Я не тікала. Я досліджувала.
Якщо вам подобається ця потвора, то сподобається й те, що я знайшла.
Зруйнований.
Дім.
Скоро.
Вони гинуть, це кінець!
От кому треба це показати.
Хвилинку, Прішо.
Я прогулювався, щоб відпочити,
і за кілька кварталів побачив оце.
Це діється всюди.
Вони гинуть, Есмі.
Ми перемогли.
-Що це? -Перехрестя. Вони є на мапі.
-Ми повз них проходили. -Куди воно веде?
Мабуть, у службовий тунель.
Тут немає рейок, можна йти швидше й не перечіпатися.
Веди нас.
Бачите? Що я вам казала?
Пенні, обережно, ненормальна.
Усе гаразд. Я теж спершу злякалася.
Але всі вони мертві... Мертвісінькі. І холодні як лід.
От чому температура така низька. Бо цих істот багато.
Це результат нападу, про який казали по радіо?
Можливо. Вони залізуть у нори й облишать нас.
Було б круто, правда?
Та ну. Вони всі не повмирають від грипу, Пен.
Ти цього не знаєш.
Ти давно дивився на небо?
Не бачив там когось високорозвиненого?
На Землі я теж високорозвинених не бачив.
Облиште вже один одного.
Джаміло, що діється?
Що це?
Не знаю.
Зараз я дещо спробую.
Що це за шум? Схожий на мамину музику вітру.
Мабуть, шоу закінчено.
То було не шоу.
То була передача.
Повідомлення від них.
Кому?
І що там було сказано?
Ходімо.
-Ходімо. -Ходімо.
Що там сталося?
Це охорона?
Схоже на останній рубіж.
Недовго вони трималися.
Це як у фільмі про Ґодзіллу.
Мабуть, вони щось захищали чи...
Що? Тунелі?
Оце.
Боже.
Вони не встигли закрити ворота.
Прибульці їх повбивали.
Пенні!
Пен, гей. Дивися на мене. Усе гаразд.
Це просто напад паніки.
-Усе добре. Усе гаразд, Пенні. -Я це відчуваю.
-Що саме? -Відчуваю.
-Я це відчуваю. -Що?
Лікарю, я вас не розумію...
Зв'язок уривається. Повторіть ще раз.
Це лікарня Сен-Луї. Щось сталося.
Алло, це доктор Ґаґно.
...здається, це жертви якогось нападу.
Ми переповнені,
треба, щоб хтось прийняв...
-Ми переповнені, прийміть... -Докторе, чуєте?
РЕАНІМАЦІЯ
Спокійно. Дихай.
Хто це з вами зробив?
Забудьте про мене. Ховайтеся всі.
Мені потрібна допомога!
Вони наближаються...
і вони ще гірші.
Біжіть швидше!
-Чорт. Приберіть його! -Чорт, що робити?
Дарвіне, біжи! Пенні, за мною.
Штовхайте.
Треба вибиратися звідси.
Гей, Пенні.
Пенні, подивися на мене.
Заплющ очі, чуєш?
Ми виберемося з лабіринту разом.
Бачиш лабіринт? Добре. Ти йдеш уперед.
Тебе захищають високі паркани з обох боків. Тут розвилка.
Ти знаєш, куди йти. Звернеш...
-Ліворуч. -Так. Звертаєш ліворуч.
Далі йдеш уперед.
Доходиш до рогу і звертаєш...
- Праворуч. - Праворуч, так.
Ваджо, ваджо.
Слухайте мене! Беріть дітей і йдемо!
Заберіть усі важливі матеріали, все, що зможете.
Швидше!
Есмі, що сталося?
Вони не померли, Ґабрієлю.
Вони повертаються.
І вони стали гірші.
Беріть усе, що зможете, і йдіть.
Це не тренування.
Саро, візьми мої документи.
Есмі.
-У такому стані не можна... -Знаю.
-Ми йому лише зашкодимо. -Я знаю. Допоможи іншим.
І, Ґабрієлю.
Попроси охоронців захищати цього хлопчика за всяку ціну.
Ти борець, Каспаре.
Борися.
- Я боюся. - Не бійся. Ми вже це робили.
-Куди ти повертаєш? -Ліворуч. Потім праворуч.
Потім знову праворуч.
Так. Тепер ти в центрі саду зі мною.
Ти дійшла.
Так.
Усі назад! Швидше!
Що з ними? Вони величезні!
О боже! Що це?
-Алфі? Що ти робиш? Алфі! -Чортові...
Так!
Не допомагає. Вогонь не допомагає!
Ходімо!
Стрибай.
-Треба зачинити двері. -Сюди.
Давайте.
Швидше, хлопці. Крутіть.
-Хлопці, ворота піддаються. Швидше! -Так, на мене.
-Швидше не можна! -Давайте!
Хлопці, швидше! Дарвіне! Зачиняй!
КОКЕЛЬ – ФРАНЦІЯ ФОЛКСТОН – АНГЛІЯ
Тут лишатися не можна. Ходімо.
Швидше, Пенні.
Я б зараз усе віддав за затишний вогонь.
У мене в рюкзаку були грілки, але ми все втратили.
Спорядження, їжу...
Навіть не згадуй про їжу.
Цікаво, скільки ще йти?
Мабуть, прибульці не були мертві. Вони просто спали.
А прокинулися інакшими. Вони еволюціонують чи що.
Чудово. Ми ледве навчилися боротися з першими.
Як ми зупинимо цих...
-цих... -Боже.
Здається, у цих вилупків влучило.
От звідки прийшли всі ті люди.
Цей прохід заблоковано.
А нагорі – провід під напругою.
Ходімо сюди.
Перекрито. Зріжемо тут.
От чорт.
Автокатастрофа в поїзді, що зазнав катастрофи.
Який хаос.
Пенні втомилася й змерзла.
Їй треба відпочити, а оскільки ми тут застрягли...
То ти здаєшся?
-Я так і знав. -Я не здаюся, козел.
-Я оголошую перерву. -Перерву?
Ти тепер головний?
Перестаньте сваритися.
Джамало, що думаєш?
Забудь.
Ми з Дарвіном пошукаємо припасів на заміну втрачених.
Ходімо. Насолоджуйся перервою.
Ні. Що ж.
-Перевіримо цю машину. -Оцю?
-Так. -Оцю?
Так, чудово, ця підійде.
Залазь, Пенні.
Бачиш? Тут є ковдри.
Лягай, Пенні.
Побудуємо фортецю з подушок.
Навіть зі світлом.
Добре.
Гаразд.
Добраніч, Пен.
Ти вже кілька годин мовчиш.
Щось не так?
Крім усього цього.
Ти чудово з нею поводишся.
Тебе це дивує?
Я ще тебе таким не бачила.
Ти розумієш, що їй потрібно.
Що то було перед цим? «Зверни ліворуч, потім праворуч...»
Те.
Лабіринт.
Дивно, правда?
Кілька років тому, коли в сім'ї були проблеми, у Пенні почалися...
ці напади, розумієш?
Я помітив, що її заспокоюють мапи та
автобусні маршрути.
Я їх поклав усюди. І коли в неї починався напад, ми брали мапу
і прокладали маршрут.
Але якось ми пішли на прогулянку й побачили, як збили велосипедиста.
«Мерседес» його переїхав. Він перелетів через дорогу
прямо перед Пенні.
-Боже. -Так.
Пенні зірвалася.
Страшенно запанікувала. А мапи в нас не було.
І я придумав той лабіринт.
Це ніби дурість, але... «Зверни ліворуч. Зверни праворуч».
Саме це ми відтоді й робили.
Ти їй допоміг.
Їй стало краще.
Слухай, ти в цьому невинна. Ти знаєш, так?
Але я винна.
Весь цей безлад – через мене.
Ми в пастці в тунелі, а навколо монстри.
Їсти нічого, вибратися ми не можемо.
І я нічого не можу вдіяти.
Дарма я не послухала маму.
Усім нам було б краще, якби я лишилася вдома.
Мені – ні. І Пен теж.
Я ніяк не міг її переконати вийти з дому.
Просто ніяк.
А ти переконала.
Ти дала нам надію.
І дивися, куди це її привело.
Це не має значення. Не лише Пенні треба відпочити.
Лягай і ти. А я повартую.
Я не хочу спати. Мені треба подумати.
Прогуляйся.
-Мені допомагає. -Так. Дякую.
Вибач. Мені треба побути на самоті.
Добре.
Ще кілька сигнальних вогнів.
-Скільки їх у нас? -П'ять.
Ще дві пляшки води, печиво і монтувалка.
І банджі та альпіністське спорядження від чувака, що збирався в Альпи.
Далі ми не пройдемо. Кінець шляху.
Знайшли щось? Тут так моторошно.
Так. Трохи печива і...
Супер. Я вмираю з голоду.
Гей! Це на крайній випадок.
Озирнися навколо. Це він і є.
Алфі, він правий. Дорогу заблоковано.
Там ми не пройдемо.
І я теж хочу їсти, тож...
Супер. Ти помирився з королем вилупків.
Коли він знущався з тебе, знущався з Каспара в школі,
хто тебе захищав?
-Ти захищав. -Так.
Хоч я не завжди цього хотів.
Вибач, що?
Життя не завжди боротьба, Алфі.
Ми хочемо вижити. Так, Монті тоді був величезним козлом.
Він і досі ним буває, але ти не кращий.
Добре. Як скажеш.
Та я все одно тобі не довіряю.
-Думаєш, ти мене добре знаєш? -Ні, не знаю. В цьому і є проблема.
Нехай.
Спитай мене що хочеш. Я розкрита книжка.
Розкрита книжка?
Добре. «Kiss from a Rose».
Як це жахіття з 90-х потрапило у твій плейлист?
-Малому Монті розбили серце? -Не твоє діло.
Якщо хочеш довіри, це моя ціна.
Ти розкрив книжку, а я вибрав сторінку.
Чорт забирай.
Це пісня моїх батьків.
Коли мені було п'ять років, я дивився, як вони під неї танцюють.
Вони усміхалися одне одному. Справді всміхалися.
Тож так. Я іноді її слухаю,
бо вона мені нагадує, що колись усе було добре.
Задоволений, козел?
Добре. Піду прогуляюся.
Це як автобус, правда?
Який вів містер Едвардс перед аварією.
Він був схожий на роздавлену бляшанку.
Але ми вибралися.
Мені це сниться.
Щось таке.
Так.
Якщо це сон,
де ти?
Я з ними.
Ну,
частково я з ними.
Після того, як ми були в лікарні з тобою й тим солдатом, Тревантом,
я відчув, ніби мене щось тягне.
Ніби стрілка компаса.
І я підкорився,
і мене занесло в їхній світ.
Усередину їх.
«Усередину їх»?
Але я старався зв'язатися з тобою як тільки міг.
І ось ти тут.
Я тебе шукала.
Я теж.
Я хотів вибратися.
Я думав, що зможу.
Здається, все стало гірше.
По радіо щось казали про напад.
Мабуть, це подіяло. Мабуть, ми зробили їм боляче.
Тому вогні миготять. І звук...
Мабуть, вони розлючені.
Вони шлють якийсь сигнал,
і, мабуть, вони стали сильніші, бо...
- ...нарешті я тебе бачу. -Я тебе бачу.
Розумієш, що це значить?
Ти все одно стараєшся повернутися.
Повернутися до мене. А я стараюся знайти тебе.
-Справді? -Так.
Якщо ти з ними, ти можеш про них дізнатися.
Хто вони такі, як з ними боротися, як їх прикінчити.
Тоді ми разом тебе витягнемо. Всього тебе.
Не кидай цих спроб.
Я не покину, якщо ти не покинеш.
Я не здамся.
Ніколи.
Гей, Монті.
-Що таке? -Ти добре орієнтуєшся в просторі?
«Ліворуч, праворуч»?
Так.
Треба все виправити.
Монті!
Монті, де ти?
Алфі!
-Що сталося? -Вони йдуть. Я їх чула.
Хтось лазив у моїх речах.
Я так і знав. Що він забрав?
-Альпіністське спорядження. -Що?
Ви встали. Добре.
Бо ми йдемо.
Ходімо, народ.
Бачите? Тут є прохід. Тримайтеся за мотузку. І обережно, тут скло.
Довелося розбити вікна.
Монті!
Це ти зробив?
Так, я.
Готові?
Чудово.
За мною, Пен.
-Не порізалася? -Наче ні.
Усе добре?
-Вони наближаються. Ходімо. -Швидше.
Ви помітили, що ми йдемо вгору?
Мабуть, скоро кінець тунелю.
Дивіться!
-О ні. -Що за чорт?
-Народ... -Дивіться на стіни.
Що?
Боже.
Це вибухівка. Вхід у тунель підірвуть.
-Боже. -Рятуйте!
Рятуйте!
Допоможіть! Будь ласка!
Будь ласка! Допоможіть!
Хто-небудь!
Гей!
У тунелі хтось є! Агов! Там хтось є!
-Ти про що? -Голоси ніби дитячі.
Шестеро людей, за мною!
О боже. Там хтось є.
-Сюди. -Швидше!
Лізьте! Тягніть її!
-Швидше! -Пен, лізь!
Лізь, лізь!
-Монті! -Покинути барикаду!
Швидше!
-Лізь! -Я тебе тримаю!
Швидше, вони тут!
Готуйте заряди!
-Дарвіне! -Монті!
На мою команду!
Три, два, один!
Усе чисто!
Дякую, друже.
-Нема за що. -Чорт.
-Монті! -Пен.
-Я думав, ти загинув. -Я теж так думав.
-Усе гаразд! -Чорт!
-Мене зачепило. Боже. -Чорт.
Дарвіне.
-Хтось іде. -Медик!
Підійміть його.
Ходімо.
Ходімо. Усе буде добре.
Медики тут. Вони тобі допоможуть.
Обов'язково допоможуть.
Гаразд, брате.
-Знайдіть Каспара. -Що?
Ми його заберемо.
-Він... -З ним усе буде добре.
Це лікарі. Вони подбають про нього.
Легка подряпина, Пен. Усе добре.
Що він сказав?
Ходімо шукати Каспара.
То ходімо.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк