Dobré ráno.
Káva je na sporáku.
Vstáváš brzo, jo?
Od doby, co šel svět do háje.
Podíváš se na tohle?
Souřadnice pohřešovaných?
Těch, co unesli. Podle Martina Lisu unesli.
Odpočívala jsem a něco mi došlo.
Pokud ten tvůj kluk viděl toho Williamsova strašáka, ještě než unesli Felixe,
tak musel vidět něco i z ostatních únosů.
Na tomhle rohu, kde zmizela Edna Reynoldsová, je požární hydrant.
Nějakej vtipálek na něj nakreslil obličej. Třeba ho viděl.
Ten salón krásy, kde zmizela Dolores Kimová.
Mají tam ceduli ve tvaru nůžek. Třeba ji nakreslil.
Možná tady budou souřadnice. Čísla.
Třeba jsou někde v těch kresbách jako odznak šerifa Tysona.
Prošla jsem každý obrázek, každou čáru, každé slovo i číslo.
- Musí to tu být. - Nedáš si pauzu?
Dám si pauzu, až to dodělám.
- Zním... - Vážně.
Chtěla...
- Chtěla jsem říct „jako ty“. - Aha. Auvajs.
Představoval jsem si, jaký to pro tebe musí být ve městě, odkud všichni zmizeli.
Do včerejška jsi to zvládala dobře, než se jeden z nich vrátil.
A teď...
Ty se nesnažíš najít úplně všechny, že?
Hledáš jenom jednoho.
Billyho?
Co je?
Tohle číslo znám.
Je to značka. Espézetka. Měl ji Ben Shelton.
Jeho synovci Cal a Chet mu jednou vzali auto a zmizeli tady.
Ztratili se jako první.
Šerif Tyson našel jejich auto, ale kluky ne.
A pak zmizel na stejném místě. Pak zmizel i Ben Shelton se ženou.
Tady.
Spirály.
Co když...
přemýšlejí...
a pohybují se...
ve spirále?
Co je v tom středu?
Farma Bena Sheltona.
Poté co Ben zmizel, byla farma prázdná až do doby, kdy ji obsadila armáda.
Udělali z ní sklad potravin a tak.
Podle mě tam skladují něco víc.
Pojď.
Tolik vojáků, taktické a obranné složky. O co jde? Co střeží?
Rozhodně to nebude jídlo.
Něco tam ukrývají.
Tak pojď.
Chce to lepší výhled.
Co tam dole sakra je?
- Něco tu je! - Tak. Je aktivní.
Vezměte si výzbroj.
Vyprošťovací tým na pozice.
Jednoho máme. Zvednout!
Seržante, tamhle!
Narušitelé! Na 12. hodině!
- Sakra. Běž! Pokračuj! - Počkej!
Sakra!
Ani hnout! Ruce vzhůru.
Tak jo. Klid.
INVAZE
Caspe, je to tu divný. Kde jsme?
Tady mě asi drželi.
Ty to nevíš?
Nemocniční zprávy jsou jiný než ty máminy.
Ale je to francouzsky, takže kdoví?
Asi se snažili, ale nezachránili se.
Až na tebe. Tys to přežil.
Co se stalo, Caspe?
Nevím to jistě. Ani si nepamatuju, že jsem se probudil.
Tady jsem ležel.
Klika, že jsi tu nebyl, když sem vtrhli.
Co oni? Ti tu byli?
Kdo to je? Počkat. To jsi kreslil ty, že?
Nejspíš jo.
Ale nepamatuju si to.
Asi je ani neznám.
Tak jaks je teda nakreslil?
Eva, Elkin, Natori. Říká ti to něco?
Jsou to...
Les enfants exceptionnels. Jsou tady.
Jsi tu i ty, Caspare.
Byli to pacienti, co tu leželi.
Asi víc než pacienti. Píše se tam „výjimečné děti“.
- Rozhlídněte se. Byly to pokusný krysy. - K čemu?
- Co na nich zkoušeli? - Kdoví?
No on ne.
Tohle všechno souvisí s KSO.
Takže s armádou. Tím pádem každý z těch dětí, i ty,
můžou být zbraň.
- To nevíme. - Dává to smysl, ne?
Proč by je sem zavřeli, kdyby nebyli nebezpeční?
Dobrá připomínka.
Caspe, v mých snech jsi říkal, že zjistíš, jak ty mimozemšťany porazit.
Přišel jsi na to?
Možná jsou k tomu klíčem ty ostatní děcka.
- Fakt? - Cítím je.
Slyším.
Slyšel jsem je už dřív. Nevěděl jsem, že to jsou oni.
Myslel jsem, že je to Jamila.
Ale každý mluvil jiným jazykem. Pořád je slyším.
Akorát jsou teď tišší.
Jako by byli daleko.
Jako by volali.
Nevím, proč takoví jsme.
Proč jsme spojení.
Ale možná to můžeme využít k odvetě.
Tak je najdeme.
Jo, kde jsou? Někde v Paříži?
- Spíš dál. - Promiň.
Já myslel, že klíčem je Caspar, ale teď to jsou ty děcka?
Ani si nevzpomíná, že by je znal.
Ale ne, to je jedno, protože on je slyší v hlavě,
i když ta jeho GPS není zrovna vyspělá.
Nepřipadá vám to celý na hlavu?
- No tak, nemusíš... - Ne. Alfe.
Já to chápu.
Je to šílený jako celej tenhle výlet.
A ty šílenosti nás zavedly sem.
Za Casparem.
Pokud ty děcka pomůžou vyhrát válku, tak je najdeme.
- Máme snad co ztratit? - Nevíme, kde začít.
Co tady?
U Orléansu je laboratoř.
Nebo ji plánovali postavit. Co myslíš, Caspe?
Jo, to zní dobře.
Budu poslouchat a můžeme následovat jejich hlas.
- Za mě dobrý. Jdeme. - Jdu taky.
Dobře. Proč ne?
Nemáme o co přijít. Jenom o život.
Jsme tady. Camp Pierce.
Tak co myslíš?
Získáme tvoji dceru zpátky.
Dostaneme se tam.
Je to velkej kopec, Clarku.
Pokud se vůbec dostaneme za bránu.
Podle velikosti kasáren tam mají nejmíň 50 ozbrojenců.
Budeme základnu den sledovat, abychom se neunáhlili.
Získáme co nejvíc informací.
Clarku, jsme pořád na cestě.
Podívej se na nás.
Bylo nás 40. Teď už jenom 12.
- Přišli jsme o Jacka, sakra. - Čtrnáct.
Se mnou a Lukem je nás 14.
Počítám lidi, co k něčemu jsou.
Vždyť ti čistím zbraň.
Dobře. Každý mi můžete sdělit svoje pochybnosti.
Ještě někdo?
Bez urážky, ale kolik lidí ještě hodláme obětovat?
Kvůli jednomu?
Jednomu?
Není to jeden, ale Sarah.
Vždyť mi rozumíš.
Jména jsou důležitá. Bez nich se na člověka snadno zapomene.
Víš, co nezapomenu?
Že on nás zavedl přímo k nim.
- To nevíme. - Slyší je v hlavě.
- Určitě slyší i oni jeho, ne? - Ne.
V té mlze nám zachránil život.
- Toho mimozemšťana zastavil. - Tím, že mu to řekl.
- Co jim vyzradil? - Odstup.
- Proč? Bojíš se pravdy? - Odstup!
Všichni se zhluboka nadechněme.
Něco jste nám zatajovala.
Tu mimozemskou věc.
Ty?
Ze všech lidí zrovna ty? Vážně?
Dobře. Fajn. Běžte. Odjeďte.
Nepotřebuju vás. Zvládnu to sama.
Pleteš se, víš? Ty je potřebuješ.
Budeš je potřebovat dole.
Zůstaň.
Promluv s nimi.
Snaha byla.
Ne. Ne jako s vojáky, ale s lidmi.
Jako s lidmi, co mají strach a riskují život.
Ukaž jim, kdo jsi.
Na zdrávce jsem měla týdenní praxi u doktora na onkologickém oddělení.
Viděla jsem, jak se lidi dozvídají, že mají v těle smrt...
- Kam tím míříš? - Spěcháš snad někam?
Zapomněla jsem na to.
Nebo to vytěsnila.
Vytěsnila jsem to stejně jako spoustu věcí.
Na konci týdne mi ten doktor něco pověděl.
Řekl: „Největší šanci na přežití mají ti,
kteří jsou ochotni bojovat za něco víc než sami za sebe.“
Třeba za svoji rodinu nebo své milované. Prostě za něco.
Za něco víc než za přežití.
A já na to zapomněla.
Dokud jsem nepotkala vás.
A viděla, jak bojujete.
Jak nasazujete život.
Jak se obětujete...
za něco víc.
Mrzí mě, že jste kvůli mně přišli o své blízké.
Taková bolest je...
Ale jestli chcete skončit a vytěsnit to, tak to pochopím.
Vážně.
Než jsem vás všechny poznala, udělala bych to taky.
- Hej! - To jsem já.
Hledají nás shora. Pojď.
Podrž. Vzal jsem ji tomu seržantovi.
Pokud jsem uprchlíkem nebyla předtím...
- To není tvoje první rodeo? - To neříkají ani lidi od rodea.
- Musíme pryč! - Ještě ne. No tak.
Někde to tady je.
Co jsme to tam viděli?
Díra. Modrý světlo. Jako by to bylo naživu.
Něco tam dole je. Oni sem někoho vyslali. Armáda chce utajit, co to je.
Já věděla, že nás nechtějí ochránit.
Myslíš, že ten Caspar něco viděl?
Nejenom něco.
Viděl tohle.
Co se na Benově farmě ksakru děje?
Nevím.
Ale musíme to zjistit. Pojď.
Vím o jednom úkrytu.
Odtud se asi evakuovali.
Je to otevřený prostranství.
Vzduch je čistej. Jdeme.
Tak to vyklop.
Co?
Očividně chceš něco říct, tak to udělej dřív, než vybouchneš.
Já myslela, že budeš mít radost. Jako my ostatní. Po tom všem.
Konečně jsme Caspara našli.
Jo?
Jak to, že v té nemocnici přežil jenom on?
- Jako jedinej? - Třeba ho tam nechali.
To je jedno. Jak to?
Svým debilním způsobem jsem ho znal stejně dobře jako vy ostatní.
V očích jsem viděl ten strach, co ze mě měl. A tu bolest.
A užíval jsem si to. Ale hlavní je, že jsem to viděl.
Když se na něj dívám teď, tak nevidím nic. Jenom takový prázdno.
Neříkej, že to máš jinak.
Poslyš. Ke Casparovi nás zavedly jeho sny.
Tak mu budu věřit, ať nás zavedou kamkoliv.
Dokážeš to i ty? Můžeš mu věřit?
Věřím tobě.
Budu následovat jenom tvoje sny.
Útoky nových, vražednějších mimozemšťanů se dál šíří.
Od severozápadu ke Skalistým horám.
Přibývá očitých svědků...
- Copak? - Hladiny čpavku v těchto oblastech
a zvýšený počet útoků přinutily celé komunity k evakuaci
mnohdy i náročným terénem.
Vojenská a humanitární pomoc se rozšiřuje, aby vytvořila...
Ahoj, Marlene.
...vyvíjí se závažná situace...
Prosím.
Tím moje pohostinnost končí.
Proč mám doma dva uprchlíky?
A nemluvte nahlas, právě jsem uspala dvojčata.
Vím, že to je...
Já to vím. Kdybychom mohli jít jinam, tak bychom šli.
Jsi nebezpečná?
- Nebo on? - Ne. Proboha.
Oni tvrdí, že jo.
Paní, slibuju vám, že...
Pardon, ale tohle je rodinný rozhovor.
Pořád jsme rodina.
Právně jo.
Aspoň něco.
Marlene, riskuješ už tím, že s námi mluvíš.
Nevíš, co to pro mě znamená.
Bude to stát za to.
Najdeme Billyho.
Vy...
Vy víte, co s ním je? Víte, kde je?
Máme vodítko, opravdický. Jenom potřebujeme trochu času.
Poskytneš nám ho?
Nic moc, ale stačí to.
- Díky. - Ráno musíte pryč.
Bože.
Tak už mi to řekneš?
To o Billym?
Jo. Kdo to je? Její manžel nebo tak něco?
Ne. Můj.
Můžeme si sednout?
Billy nebyl špatnej člověk. Není.
Nelhal, nepodváděl mě.
Ale měli jsme těžký období, z kterýho jsme se nedostali.
Z mluvení se staly hádky a...
Tak jsme přestali mluvit.
Na celý měsíce.
A jednoho dne... mi řekl, že chce dítě.
A já na to: „To je vtipný. Já chci rozvod.“
Ale zas tak vtipný to nebylo.
Přišel sem bydlet ke svojí starší sestře Marlene.
Dva dny poté zmizel šerif Tyson a přišli mimozemšťani.
A pak zmizeli ostatní a přišla armáda.
A pak zmizel Billy.
Pak jsi přišel ty.
Chtěla jsem, aby zmizel.
Ale ne takhle.
Mám pocit, že je to všechno moje vina.
Můj syn byl nemocný.
Bolelo ho celý tělo.
Hrozně moc.
Chvíli jsem si přál, aby ta bolest zmizela.
Všechna bolest uvnitř nás všech. Aby to prostě...
přestalo.
A pak...
přišel doktor a řekl nám pravdu.
Taková ztráta člověkem hrozně otřese.
A přestalo to někdy?
Dám ti vědět.
Pojďme.
Odcházíme a začíná chcát.
- Jako doma. - To ani náhodou.
Doplníme zásoby.
Hej. Hele.
Bezva! Další zásoby!
- Déšť neva, ta pláštěnka je hrozná. - Mají jen veliký. Musí to stačit.
Útoky mimozemšťanů se šíří...
Co tohle?
- To je odpad. Polož ho. - Co? Ne.
Má cedulky. Je novej.
A funguje?
Já na to přijdu.
- Dej ho sem. - Ne, ty ho akorát hodíš do koše.
- Pen, naval. - Ne!
- Pusť ho! - Ne!
To nic.
- To byli oni? - Ne asi.
Caspe, cítíš je? Jako v mámině nemocnici. Jsou blízko?
Já myslel, že seš s nima propojenej.
Necítím nic.
To je dobře, ne? Asi šli dál.
Sakra! To bylo blízko.
Asi prohledávají baráky.
Ne.
Hej, to nic, Pen. Vezmi mě za ruce. Nic se neděje.
Pokud sem vtrhnou, jsme nahraní. Probuď v sobě jedie, Skywalkere.
Má pravdu. Tady zůstat nemůžeme. Pojďme.
Sakra!
Caspe? Nasměruješ nás? Kudy je to bezpečný?
Tudy.
Fajn. Tak jdeme.
Caspare, veď nás.
Honem!
Utíkejte!
Sakra! Slepá! Do prdele!
Co teď?
Tudy!
- Blíží se. - Otevři! Běžte!
Běžte.
- Rychle! - Běžte!
No ty vole.
- Bože. - Honem, Penny. Tak.
Dolů je to pět pater!
Hej! Co blbneš? Zavedls nás přímo k nim!
Co teď?
Caspe?
Já už ho poslouchat nebudu! Jsme v průseru kvůli němu!
Otevři se!
- Otevři se! - Penny.
Otevři se!
Slyším je! Jdou sem!
- Otevři se! - My ti věřili! Jsme v pasti!
Tak jo.
Spolu. Doleva, doprava, doleva. Dobrý.
Dobrý.
Nejsme v pasti.
Jdeme!
Hej, slyšels o Camp Allmanu?
- Co? - Už není.
Celá rota přes noc zmizela.
- Sakra. - Haló?
Co tu chceš, mladej? Zabloudils?
Pomozte mi.
Kde máš rodiče? Jsou v pořádku?
Jim nic není. Mně jo.
Něco se mnou je.
Ohlásím to.
Je ti špatně?
Nevypadáš tak hrozně.
Zavedu tě na ošetřovnu, jo?
Doktor se na tebe podívá. Souhlasíš?
Ať se nejdřív podívá na vašeho kamaráda.
Volno.
Máma bude pyšná. Běž otevřít bránu.
Snad máš pravdu, Clarku. Jede do vosího hnízda.
- Pozor! - Sakra!
- Běž! - Za mnou!
Vystupte! K zemi! Hned!
Říkám k zemi. Hned!
Klid.
Prošacujte ji.
Sakra, stačí nám nepřítel, co ani není člověk.
Teď si máme dělat starosti i s lidma?
- Je čistá. - Řekněte mi, co to sakra děláte.
Nahnala jsem vás na jedno místo.
Jste obklíčení! Odhoďte zbraně!
Odhoďte je!
Položte zbraně na zem!
- Na zem! - Vy taky, desátníku.
Nenuťte nás střílet.
Tak. Klid!
Pohyb.
- Dobře řídíš. - Dobře počítáš.
Měl jsi pravdu. Mají málo personálu.
Chceš vědět, kolik je na základně lidí?
Sleduj jídelnu.
Pojďme ji najít.
Co to sakra je?
- Ty jo. Zabralo to. - Já to říkala.
Všichni musejí jíst. I vrány.
- Nemůžeme dál! - Hej!
Poděkuj za mě Marlene.
- Nemyslím si, že nás bude chtít vidět. - Billyho najdeme. I ostatní.
Táhněte!
Měj ho u sebe. Kdyby náhodou, jo?
To zvládneš.
Není to tvoje první rodeo.
Jedeme, chlapi!
Jamilo.
Buď opatrná, jo?
Čau.
Caspe. Pozor, je to horký.
Není ti zima?
Ne, dobrý.
Blbá Paříž, co?
Málem jsme tam zhebli.
Kvůli mně.
Snažil ses, Caspe.
Pořád se uzdravuješ nebo co. Ne?
Třídíš si vzpomínky.
Můžu ti pomoct, aby sis vzpomněl. Vzpomněl, kdo jsme. Ne?
Mám u sebe ten tvůj obrázek.
Celou dobu.
Myslela jsem, že proto, abych na tebe nezapomněla.
Ale po chvíli mi došlo, že proto, abys ty nezapomněl na mě.
Takhle jsi mě viděl, Caspe.
Díky tobě jsem věřila.
Můžu ti to oplatit.
Jo?
Vidím jen střípky.
Je to jako sen, který si nedokážu vybavit. Všechno se mi vytrácí z paměti.
Tuhle starou písničku jsme poslouchali jako první.
Jeli jsme autobusem, že?
Jo.
- A měl jsem knížku? - Ten svůj sešit.
Jo. Spadl a otevřel se.
Jo.
A ty jsi pak...
Už si vzpomínám.
Tak. Sarah Maliková.
Takhle vysoká, osm let.
Dlouhý, hnědý vlasy. Kde je?
Nejsme vaši nepřátelé, i když si to myslíte.
Bez urážky, ale tohle mi nenamluvíte.
Jste z Hnutí, že?
Nechceme vám ublížit. To snad vidíte.
- Ti dva u brány mají otřes mozku. - Jen chceme moji dceru.
Vydejte nám ji a my odjedeme. Víme, že tu je.
Pokud tomu nevelíte vy, řekněte kdo, a my s ním promluvíme.
Nevelí tomu nikdo.
- A kdo má nejvyšší hodnost? - Já.
Ale desátníkem mě zvolili. Není to oficiální.
Zbytek jednotky odešel posílit pozice jinam.
Nikdo tady nevelí?
Bráníme základnu a čekáme na rozkazy. Děláme, co máme.
Proto vám v žádosti o další informace nevyhovím.
V mojí žádosti?
Veškeré vojenské záležitosti na téhle základně
jsou tajné a nesmíme je sdělovat veřejnosti.
Á jé.
Je to moje dcera.
Kde je?
Co? Tam?
Tady ona...
MANDLE
„Pomoc.“
Mrzí mě to.
Jo.
Mě taky.
- Aneesho. - Proboha.
Aneesho!
Podržte ho.
- Co děláš? - Podržte ho!
- Miřte na něj. - Takhle to nedělej.
- Aneesho. - Tady. Propofol.
Co děláš?
Normálně bych člověku dala 40 miligramů.
Ale vám dám řekněme 60.
Povíš mi, co máš v plánu?
Byla tady, Clarku. V tamté místnosti.
Tak. Dám mu poslední šanci, aby mi řekl, kde je,
než mu uříznu něco, co mu po probuzení bude chybět.
Aneesho, taková ty nejsi.
Jsem! Jsem její máma!
Já taky o někoho přišel.
O rodinu. O... Sakra. Prosím. Ne.
Aneesho.
- Prosím vás. - Teď, nebo nikdy.
Prosím. Poslouchejte mě. Prosím!
- Nahlas! - Prosím!
- Kde je? - Není tady!
Není tady.
Prohledal jsem kancelář a našel tohle. Odjeli s ní včera.
- Promiň, Aneesho. - Do Oklahomy?
Jo. Tam vojenská základna není.
Projekt Idabel?
Co to je?
Tam pojedeme teď.
Klid. Najdeme ji.
Nenajdete.
Nedostanete se k ní.
- Dostali jsme se i sem. - Nechápete mě. Projekt Idabel.
Jejich stanice není opuštěná jako tady. Tam je centrum dění.
Tam všechno začalo.
Heleďte, pokud vaši dceru zavezli tam, už ji neuvidíte.
Nic nezmůžete.
Pojď se mnou.
Drahá Rose.
Tohle je vzkaz pro tebe.
Píšu v něm, co jsem nedokázal říct, když jsme leželi vedle sebe,
protože jsem nevěděl jak.
Pořád to nevím, ale...
Třeba jsme se nepotkali nahodile.
Třeba to nebyla náhoda. Někoho jsem potřeboval.
Jako všichni, i když si to nepřiznáváme.
Ty kresby a vize.
Třeba je dokážeš složit jako dílky puzzle právě ty.
Jako světlo.
Ukážeš mi cestu.
Perimetr čistý.
Ukážeš mi, co za tím vším je.
Zavedeš mě domů.
Překlad titulků: Karel Himmer