Hommikust.
Kohv on pliidi peal.
Sa ärkad vara?
Maailma hukkaminekust saati.
Kas viskaksid pilgu peale?
Kõigi kadunute koordinaadid?
Ära viidute. Martin sõnul Lisa „viidi ära“ siin.
Mul ei tulnud und ja äkki mulle koitis.
Kui su poiss nägi Williamsite hernehirmutist enne, kui Felix ära viidi,
nägi ta vist asju ka teistes kogumispunktides.
Nurgal, kus Edna Reynoldsit viimati nähti, on tuletõrjehüdrant.
Mingi naljanina joonistas hüdrandile näo. Poiss võis seda näha.
Ilusalong, kus Dolores Kimi viimati nähti.
Selle silt on kääride kujuga. Poiss võis seda joonistada.
Või siis koordinaadid.
Numbrid.
Need võivad olla mõnes joonistuses, nagu šerif Tysoni ametimärk on.
Ma olen uurinud igat pilti, joont, sõna, numbrit.
- See peab siin olema. - Või peaksid puhkama.
Puhkan siis, kui valmis saan.
- Mu jutt on... - Pingeline?
Ma...
- Tahtsin öelda „nagu sul“. - Valus.
Olen mõelnud palju, mis tunne sul olla võib
kõndida linnas, kust kõik on kaduma läinud.
Aga sa säilitasid rahu eilseni, kui üks neist naasis.
Ja nüüd...
Sa ei otsi kõiki või mis?
Otsid kedagi kindlat.
Kas Billyt?
Mis on?
Tean seda numbrit.
See numbrimärk kuulus Ben Sheltonile.
Tema õepojad Cal ja Chet sõitsid kord ta autoga ja haihtusid siin.
Nad läksid esimesena kaduma.
Šerif Tyson leidis auto, ent mitte poisse,
ja seejärel kadus tema samas kohas.
Siis kadus ka Shelton oma naisega.
Siin.
Spiraalid.
Äkki...
nad mõtlevad...
liikumisele...
spiraalselt?
Mis siin keskel on?
Ben Sheltoni farm.
Pärast Beni kadumist seisis farm tühjana, kuni sõjavägi selle hõivas.
Nad muutsid paiga toidu ja muu säärase laoks.
Nad vist hoiavad seal muudki.
Tule.
Kõik need väed, taktikaline ja kattega formatsioon...
Olge nüüd. Mida nad valvavad?
Toitu küll sedasi ei valva.
Nad kindlalt varjavad midagi.
Tule.
Vajame paremat vaadet.
Mis seal all küll on?
- Siin on kõrge. - Olgu, see on aktiivne.
Varustus selga!
Päästeüksus positsioonile!
Saime ühe. Tõmmake ta üles!
Seeru, seal!
Sissetungijad! Kella kaheteistkümnes!
- Kurat. Mine edasi. Mine! - Oota!
Kurat.
Püsi paigal! Tõsta käed üles!
Olgu, rahu.
Jou, Casp, mis veider paik see on?
Mind vist hoiti siin.
Sa ei tea?
Need raportid ei meenuta mu ema omi.
Kõik on prantsuse keeles, seega kes teab.
Mida iganes siin tehti, see vist ei päästnud neid.
Ainult sind, semu. Sa jäid ellu.
Mis juhtus, Casp?
Ma pole kindel. Ma isegi mäleta eriti ärkamist.
See oli minu voodi.
Su õnneks polnud sind siin, kui sisse murti.
Aga nemad? Kas nad olid siin?
Kes nad on?
Oot. Sina ju joonistasid selle?
Ju vist.
Aga ma ei mäleta seda.
Ma pole neid ehk näinudki.
Kuidas joonistasid neid, kui pole näinud?
Eva, Elkin, Natori. Kas kõlavad tuttavalt?
Nad on...
Les enfants exceptionnels. Nad kõik on siin.
Isegi sina, Caspar.
Nad olid sinuga siin palatis patsiendid.
Patsientidest enamat vist. „Erakordsed lapsed“?
- Vaadake paika. Nad olid laborirotid. - Aga mille jaoks?
- Mida nendega katsetati? - Kes teab?
Tema mitte.
See kõik on osa MKK-st.
Sõjaväe värk siis. Seega igaüks nendest lastest,
sealhulgas sina,
võib relv olla.
- See pole kindel. - Aga loogiline ju?
Kui nad pole ohtlikud, siis miks neid siin hoiti?
See on tegelikult hea küsimus.
Casp, sa ütlesid mu unenägudes, et leiad viisi tulnukate alistamiseks.
Kas leidsid selle?
Teised lapsed võivad asja võti olla.
- Päriselt? - Ma olen neid tajunud.
Neid kuulnud.
Isegi väljas. Aga ma ei teadnud, et need on nemad.
Algul arvasin, et see oled sina, Jam.
Aga nad rääkisid teistes keeltes. Siiani räägivad.
Nüüd lihtsalt vaiksemalt.
Nagu nad on kaugel.
Kutsumas.
Ma ei tea, miks oleme sellised.
Seotud.
Aga äkki saame selle abil võidelda.
Otsime nad siis üles.
Jah, Casp. Kus nad on? Kuskil Pariisis?
- Kaugemal vist. - Vabandust.
Caspar pidi ju võti olema. Nüüd on selleks teised lapsed?
Ta isegi ei mäleta, et oleks neid kohanud.
Aga ärge muretsege, sest ta kuuleb neid oma peas,
kuigi tema GPS pole just tasemel.
Kas see tundub teile jabur?
- Ole nüüd, Monty... - Ei, Alf.
Ma mõistan.
See on veidi hull, aga kogu reis on säärane olnud.
Ja iga hull asi tõi meid siia.
Casparini.
Kui tema sõnul aitaksid need lapsed sõja võita, otsime nad üles.
- Mida on meil kaotada? - Me ei tea, kust alustada.
Aga see?
Orléansi lähistel on labor.
Või seda ehitati. Kas tundub õige, Casp?
Jaa, vist küll.
Kui ma kuulan, saame nende häälte järgi minna.
- Mulle sobib. Läki. - Mina olen ka käpp.
Jah, miks ka mitte.
Nagu ütlesid, midagi pole kaotada. Peale meie pagana elude.
Seal see ongi. Camp Pierce.
Mis sa siis arvad?
Me päästame su tütre.
Küll leiame sissepääsu.
Üsna järsk tee või mis, Clark?
Kui üldse väravast sisse saame.
Kasarmute järgi on seal vähemalt 50 relvastatud sõdurit.
Vaatleme baasi päeva jagu, enne kui hakkame oletusi tegema.
Kogume fakte.
Clark, me oleme lakkamatult liikunud.
Vaata meid.
Alguses oli meid 40, nüüd vaid 12.
- Kaotasime Jacki, jumala eest. - 14.
Minu ja Luke'iga on meid 14.
Räägin inimestest, kes midagi teha suudavad.
Ma puhastan su relva.
Hea küll nüüd. Inimesed võivad oma muresid väljendada.
Veel keegi?
Ära pane pahaks, aga paljusid oleme veel nõus kaotama?
Et ühte päästa.
Ühte?
Ta pole „üks“, vaid Sarah.
Sa saad mõttest aru.
Nimed on tähtsad. Nendeta on inimesi palju kergem unustada.
Teate, mida mina ei unusta?
Seda, et tema juhatas nad meieni.
- See pole kindel. - Ta kuuleb neid oma peas.
- Arvad, et see pole kahesuunaline? - Asi pole nii.
Ta päästis udus meie elud.
- Ta peatas tulnuka. - Sellega rääkides.
- Mida ta neile veel räägib? - Tagane.
- Mida? Kardad, et avastame tõe? - Tagane!
Lihtsalt hingake kõik sügavalt.
Te varjasitegi meie eest asju.
See tulnukate objekt?
Sina?
Tõesti? Sinust ma seda ei oodanud.
Hästi. Minge. Lahkuge.
Ma ei vaja seda. Teen asja ise.
Sa eksid. Vajad küll neid.
Sa vajad neid seal all.
Jää siia.
Räägi nendega.
Üritasin seda teha.
Ei. Ära räägi nende kui sõdurite, vaid inimestega.
Hirmunud inimestega, kes oma eluga riskivad.
Näita neile, kes sa oled.
Meditsiini õppides olin ma nädala vähipalati arsti töövari.
Nägin, kuidas inimesed said teada, et nende kehades elab surm...
- Mis jutu mõte on? - Kas sul on kuskile kiire?
Ma olin selle unustanud.
Või lihtsalt selle alla surunud.
Eemale tõuganud, nagu paljusid muid asju.
See arst ütles mulle nädala lõpus midagi.
Ta ütles: „Parim ellujäämislootus on neil,
kes on nõus võitlema endast millegi enama nimel.“
Võib-olla oma perede või lähedaste nimel, aga see on midagi,
mis on ellujäämisest suurem.
Ning mul oli see ununenud.
Kuni teid kohtasin.
Kuni nägin teid võitlemas.
Oma eluga riskimas.
End ohverdamas...
millegi enama nimel.
Mul on kahju, et kaotasite mu lähedasi otsides enda omi.
Selline valu on...
Aga kui tahate loobuda, selle eemale tõugata, siis ma mõistan.
Uskuge mind.
Oleksin sama teinud, enne kui kohtasin teid.
Teid kõiki.
- Hei! - See olen mina.
Õhuluuret tehakse. Tule siia.
Hoia seda. Sain selle seersandilt.
Noh, kui ma veel põgenik polnud...
- Pole su esimene rodeo? - Päris rodeotel käijad nii ei ütle.
- Peame minema! - Veel mitte. See on siin kuskil.
Mida me seal nägime?
Too auk. Sinine valgus. See oli justkui elus.
Seal all on midagi, mille saatsid nemad, ja sõjavägi tahab seda kõigi eest varjata.
Nad valetasid, teesklesid meie kaitsmist.
Kas see poiss Caspar võis näha midagi?
Mitte lihtsalt „midagi“.
Ta nägi seda.
Mis küll Beni farmis toimub?
Ma ei tea.
Aga peame välja uurima. Läki!
Ma tean turvalist kohta.
See oli vist mingi evakuatsioonipunkt.
Pärani lahti.
Õhk on puhas. Läki.
Olgu, räägi välja.
Mida?
Sul on selgelt midagi öelda, seega ütle, enne kui aju üle kuumeneb.
Arvasin, et rõõmustad.
Nagu me ülejäänud. Pärast kõike, mida üle elasime,
leidsime viimaks Caspari üles.
Kindel?
Kuidas ta seal haiglas ainsana ellu jäi?
- Ainult tema jäi alles. - Või jäeti maha.
Igal juhul: miks?
Ma olen omal sital moel tundnud teda sama kaua kui teie.
Talle silma vaadates nägin enda tekitatud hirmu. Ja valu.
Ning jah, ma nautisin seda, aga mõte on see, et nägin teda.
Nüüd teda vaadates näen ma mittemiskit. Justkui tühjust.
Ütle, et sina ei näe sama.
Kuule. Caspari unenäod tõid meid temani.
Seega usaldan ta unenägusid, kuhu need ka ei viiks.
Kas saad seda teha? Teda usaldada?
Ma usaldan sind.
Mina järgnen sinu unenägudele.
...uute tapvamate tulnukate rünnakud levivad
USA loodeosast Kaljumäestiku ala suunas. Nähakse aina rohkem...
- Mis viga, tüdruk? - Ammoniaagi tasemed...
nendes alades ja sagenenud rünnakud on sundinud kogukondi evakueeruma,
vahel üle ohtliku maastiku.
...militaar- ja humanitaarabi levib, et luua...
Õhtust, Marlene.
...tõsine olukord on arenemas...
Palun.
Külalislahkusega sain ühele poole.
Miks on kaks põgenikku mu kodus?
Ja rääkige vaikselt. Ma panin just kaksikud magama.
Ma tean, et see on...
Ma lihtsalt tean. Ja usu mind, kui valikut oleks, läheksime mujale.
Kas sa oled ohtlik?
- Kas tema on? - Issand, ei.
Sest väidetavalt olete.
- Proua, ausõna, me oleme... - Vabandust, see on pereliikmete vestlus.
Oleme ju ikka pereliikmed?
Juriidiliselt?
No asi seegi.
Marlene, sa riskid ainuüksi meiega rääkides.
Ma ei suuda oma tänu väljendada.
Aga asi on riski väärt.
Et Billyt üles leida.
Sa...
Sa tead, mis Billyga juhtus? Tead, kus ta on?
Meil on reaalne juhtlõng. Vajame vaid veidi aega.
Kas saad seda anda?
Ilus pole, aga ööbimiseks kõlbab.
- Aitäh. - Päikesetõusuni võite jääda.
Issand.
Kas tahad sellest rääkida?
Billyst või?
Jah. Kes ta on? Marlene'i abikaasa või midagi?
Ei, minu oma.
Kas võiksime istuda?
Billy polnud halb mees. Pole.
Ta ei valetanud ega petnud.
Aga meil tuli raske periood ja üle ei läinudki.
Rääkimine viis tülitsemiseni ja...
Seega loobusime rääkimast.
Mitmeks kuuks.
Siis ühel päeval ütles ta, et tahab last.
Ja mina ütlesin: „Naljakas. Ma tahan lahutust.“
Ju see polnud päriselt naljakas.
Ta tuli siia oma suure õe Marlene'i juurde.
Kaks päeva hiljem kadus šerif Tyson ja tulid tulnukad.
Ning siis kadus teisigi ja tuli sõjavägi.
Ning siis kadus Billy.
Siis tulid sina.
Tahtsin temast vabaneda.
Aga mitte nii.
Tundub, nagu see kõik on minu süü.
Mu poeg oli haige.
Tema väiksel kehal oli valus.
Nii valus.
Ja hetkeks tahtsin vaid, et valu kaoks.
Et kogu valu, meie kõigi sees, lihtsalt...
lõpeks.
Ja siis...
tuli arst halva uudisega.
Sedasi kellegi kaotamine vapustab sind rängalt.
Kas see eales üle läheb?
Annan sulle teada.
Tulge!
Pagana vihm just siis, kui lahkume.
- Nagu kodus. - See pole üldse kodu moodi.
Hangime moona. Eks?
Vaadake!
Oo jaa! Täiendame varusid!
- Vihma asemel upun kilesse. - Vaid XL oli järel. Peame toime tulema.
Kuulsime tulnukate rünnaku levikust...
Äkki hoopis see?
- See on rämps, Pen. Pane see maha. - Mida? Ei.
Näed? Sildid. Uhiuus.
Kas see üldse töötab?
Panen tööle.
- Anna nüüd siia. - Ei. Sa viskad selle prügikasti.
- Pen, anna siia. - Ei!
- Pen, lase lahti! - Ei!
Pole viga.
- Nemad või? - Muidugi nemad.
Casp, kas tajud neid? Nagu ema haiglas. Kas nad on lähedal?
Sul ju pidi nendega side või miski olema.
Ma ei taju midagi.
See on ju hea, eks? Äkki nad möödusid.
Kurat! See oli lähedal!
Nad vist tungivad hoonetesse.
Ei, ei...
Hei. Sa oled kombes, Pen. Võta mu kätest kinni.
Olgu, sa oled kombes.
Kui nad siia tungivad, oleme kerge saak.
Jedi aeg, Skywalker.
Montyl on õigus. Me ei saa siia jääda. Tulge.
Persse!
Casp? Kas saad meile suuna anda? Kuspool on turvaline?
Selles suunas.
Hästi, läki.
Caspar, sina ees.
Minge!
Jooksuga!
Kurat! Tupik! Persse!
Mida me teeme?
Siitkaudu!
- Nad tulevad. - Ava see! Kähku!
Kähku!
- Kiiresti! - Kähku!
Püha perse.
- Issand. - Mine, Penny! Sedasi.
Viiendal korrusel oleme!
Mida kuradit? Sa viisid meid otse nendeni!
Mida me teeme?
Casp?
Rohkem ma teda ei kuula! Tema tõttu selles supis olemegi!
Avane! Ava see!
Avane!
- Avane nüüd! Avane! Ava see! - Penny.
Avane!
Ma kuulen neid! Nad tulevad!
- Avane! - Usaldasime sind ja nüüd oleme lõksus!
Olgu...
Sina ja mina. Vasak, parem. Oleme kombes.
Oleme kombes.
Ei ole.
Läki!
Hei, Camp Allmanist kuulsid?
- Mida? - Kaotasime selle.
Kogu kompanii hävitati üleöö.
- Kurat. - Halloo?
Mida kuradit, poiss? Ära eksisid?
Ma vajan abi.
Kus su pere on? Kõik korras?
Asi pole neis, vaid minus.
Mul on midagi viga.
Teavitan staapi.
Haige oled või?
Sa ei näe eriti vilets välja.
Ma võin su laatsaretti viia.
Las meedik vaatab su üle.
Kas sobib?
Las ta vaatab enne su sõbra üle.
Õhk on puhas!
Su ema on su üle uhke. Mine. Ava värav.
Sul parem olgu õigus, Clark. Ta läheb herilasepessa.
- Ettevaatust! - Kurat!
- Mine! - Siia! Minu järel!
Autost välja! Maha! Kohemaid!
Ma käskisin kohe maha lamada!
Rahu.
Otsige ta läbi.
Pagan. Niigi halb, kui me vaenlane pole inimene.
Lisaks peame inimvaenlaste pärast muretsema?
- Puhas. - Öelge nüüd,
mida paganat te oma arust tegite?
Kogusin teid kõiki ühte kohta.
Olete ümber piiratud! Pange relvad maha!
Visake kohemaid maha!
Pange relvad maha!
- Maha! - Ka sina, kapral.
Teeme nii, et täna ei tulistata kedagi.
Hea küll. Rahu!
Minge!
- Hästi sõitsid. - Hästi loendasid.
Sul oli õigus. Siin napib sõdureid.
Kui tahad teada, palju sõjaväebaasis rahvast on,
jälgi sööklat.
Otsime Sarah' üles.
Mis see veel on?
- Vau, toimiski. - Ma ju ütlesin.
Sööma peab igaüks, ka varesed.
- Söör, tee on kinni... - Hei!
Täna Marlene'i mu poolt.
Vaevalt ta kumbagi meist enam näha tahab.
Küll me leiame Billy. Ja ülejäänud.
Kõtt!
Hoia seda igaks juhuks enda käes.
Sa saad hakkama.
See pole su esimene rodeo.
Läki, kutid!
Jamila.
Ole ettevaatlik.
Hei.
Casp. Ettevaatust, purk on tuline.
Külm?
Ei. Mul pole viga.
Nii palju siis Pariisist. Pagana linn äärepealt tappis meid.
Mina äärepealt tapsin meid.
Sa üritasid aidata, Casp.
Sa alles paraned või mida iganes. Eks?
Alles tuletad meelde.
Ma saan aidata sul meid mäletada.
Ma hoidsin su joonistust alles.
Kogu selle aja.
Arvasin, et selle abil ei unustaks ma sind.
Aga aja möödudes leidsin, et selle abil ei unustaks ma end.
Seda, kuidas sina mind nägid, Casp.
Sa panid mu uskuma.
Kui sa suutsid seda teha, saan samaga vastata.
Eks?
Kõik on kildudena.
See on nagu unenägu, millest ma ei suuda kinni hoida. Kõik libiseb käest.
See on esimene laul, mida koos kuulasime. Vana kraam.
Olime bussi peal. Eks?
Jah.
Ja mul oli vihik?
Su joonistusvihik.
Jah. See kukkus lahtiselt maha.
Jah.
Ning siis sa...
Ma mäletan.
Olgu. Sarah Malik.
Nii pikk. Kaheksa-aastane. Pikkade pruunide juustega. Kus ta on?
Su väitest hoolimata pole me teie vaenlane.
Ärge pange pahaks, aga minu petsite küll ära.
Te olete Liikumisest, eks?
Me ei taha liiga teha. Loodetavasti näed seda.
- Kahele valvurile tekitasite peapõrutuse. - Tahame vaid mu tütart.
Andke ta meile, siis lahkume. Teame, et ta on siin.
Kui sina pole ülemus, siis ütle, kellega rääkida.
Ülemust polegi.
- Kes on siin kõrgeima auastmega? - Mina.
Aga ma sain kapraliks hääletusega. See pole ametlik.
Ülejäänud kompanii saadeti teisi positsioone kindlustama.
Seega olete siin juhita?
Kaitseme baasi, kuni uued käsud saame. Täidame oma kohust.
Seetõttu keeldun teie lisainfo palvet täitmast.
Keeldud mu palvet täitmast?
Kõik, mis selle eelposti militaarset tegevust puudutab,
on konfidentsiaalne ja seda ei tohi tsiviilisikutega jagada.
Hea küll...
Ta on mu tütar.
Kus ta on?
Mida? Seal?
Kas siin teda...
Aita mind.
Mul on kahju.
Jah.
Mul on ka.
- Aneesha. - Issand...
Aneesha!
Hoidke teda kinni.
- Mida sa teed? - Hoidke teda kinni!
- Hoia teda sihikul. - See pole õige viis.
- Aneesha. - Ongi olemas. Propofool.
Mida sa teed?
Tavaliselt süstiksin 40 milligrammi.
Sinu puhul teeme 60 mg.
Kas ütleksid, mis plaan on?
Sarah oli seal, Clark. Selles ruumis.
Nii. Ma annan talle viimase võimaluse öelda, kus Sarah on,
enne kui eemaldan midagi, mida ta ärgates igatseks.
Aneesha, sa ei ole selline.
Täpselt selline ma olengi! Ma olen Sarah' ema!
Ka mina olen inimesi kaotanud.
Kaotasin pereliikmeid... Persse. Palun lõpetage.
Aneesha.
- Proua, palu... - Nüüd või mitte kunagi.
Palun! Palun, lihtsalt...
- Räägi! - Kurat võtaks...
- Kus ta on? - Ta pole siin!
Ta pole siin.
Leidsin kantseleist selle. Nad lahkusid eile õhtul Sarah'ga.
- Mul on kahju, Aneesha. - Oklahomasse läksid?
Jah. See pole sõjaväebaas.
Projekt Idabel?
Mis see on?
Sinna läheme järgmisena.
Ära muretse. Leiame ta üles.
Ei leia.
Te ei jõua iial temani.
- Sinuni jõudsime. - Te ei mõista.
Projekt Idabel
pole mingi pooleldi hüljatud vahejaam nagu see siin, vaid epitsenter.
Kõik see algas seal.
Kuulake mind. Kui te tütar viidi sinna, siis kaotasite ta.
Te ei saa midagi teha.
Tule minuga.
Kallis Rose,
tegu on sellise kirjaga,
milles ütlen asju, mida su kõrval lamades öelda ei suutnud,
sest ma ei teadnud täpselt, kuidas öelda. Siiani ei tea, aga...
Võib-olla polnud kõik, mis meid kokku tõi, juhuslik.
Polnud kokkusattumus.
Ma vajasin kedagi.
Me kõik vajame kedagi, isegi kui seda ei mõista.
Joonistused, nägemused...
Äkki oled sina see, kes viib need kokku nagu klappivad pusletükid.
Nagu valgus.
- Näitad mulle õiget teed. - Perimeeter kontrollitud.
Näitad mulle, mis selle kõige keskel on.
Juhatad mind koju.
Tõlkinud Silver Pärnpuu