בוקר טוב.
יש קפה על הכיריים.
משכימת קום, הא?
רק מאז שהעולם הלך לעזאזל.
רוצה להעיף מבט בזה?
קואורדינטות של כל מי שנעלם?
שנלקח. מרטין אמר שהם לקחו את ליסה. תראה.
שכבתי ערה כשזה הכה בי.
אם הילד ההוא שלך ראה את הדחליל של הוויליאמסים לפני שפליקס נלקח,
מן הסתם הוא ראה דברים בנקודות האיסוף האחרות, נכון?
בפינה הזאת, איפה שעדנה ריינולדס נראתה בפעם האחרונה, יש ברז כיבוי אש.
איזשהו ליצן צייר פרצוף על הברז. אולי הוא ראה את הפרצוף הזה.
סלון היופי שבו דולורס קים נראתה בפעם האחרונה.
לשלט הזה יש צורה של מספריים. אולי הוא צייר את השלט.
ואולי אלה הקואורדינטות.
המספרים.
אולי הם באחד הציורים האלה, כמו התג של השריף טייסון.
עברתי על כל תמונה, כל קו, כל מילה, כל מספר.
- זה חייב להיות כאן. - אולי כדאי שתעשי הפסקה.
אעשה הפסקה כשאסיים.
- אני נשמעת... - נלהבת?
אני...
- התכוונתי לומר "כמוך". - אאוץ'.
חשבתי הרבה על איך את ודאי מרגישה
כשאת מסתובבת בעיר שכולם בה נעלמו.
אבל שמרת על קור רוח עד אתמול בלילה כשאחד מהם חזר.
ועכשיו...
את לא מחפשת את כולם, נכון?
את מחפשת מישהו.
זה בילי?
מה?
אני מכירה את המספר הזה.
זו לוחית רכב. לוחית רישוי. שהייתה שייכת לבן שלטון.
האחיינים שלו, קאל וצ'ט, לקחו את הטנדר שלו יום אחד ואז הם נעלמו כאן.
הם היו הראשונים שנעלמו.
השריף טייסון מצא את הטנדר אבל לא מצא את הבנים,
ואז הוא נעלם באותו מקום.
ואז גם בן שלטון ואשתו נעלמו.
כאן.
ספירלות.
אולי...
הם חושבים...
נעים...
בספירלה?
מה יש כאן במרכז?
זו החווה של בן שלטון.
אחרי שבן נעלם החווה נשארה נטושה עד שהצבא השתלט עליה.
הם הפכו אותו למחסן אספקה לאחסון מזון וכו'.
אני לא חושב שזה כל מה שמאחסנים שם.
בואי.
כל החיילים האלה, מערך טקטי הגנתי.
נו באמת. על מה הם שומרים?
אין מצב שהם שומרים על האוכל.
בטוח שהם מחביאים משהו.
היי, בואי.
צריך נקודת תצפית טובה יותר.
מה לעזאזל יש שם?
- יש כאן זינוק. - טוב. זה פעיל.
עלו על ציוד.
יחידת האחזור, תפסו עמדות.
תפסנו אחד. תעלו אותו!
סמל, תראה שם!
פולשים! שעה 12.
- רוצי! תמשיכי לרוץ! רוצי! - חכה!
לעזאזל.
לא לזוז! ידיים למעלה. ידיים למעלה.
בסדר, תירגע.
היי, קאספ. מה זה המקום ההזוי הזה?
אני חושב ששם הם החזיקו אותי.
מה, אתה לא יודע?
הדוחות האלה לא נראים כמו אלה שאימא שלי טיפלה בהם.
אבל הם בצרפתית. אז מי יודע?
מה שהם לא עשו כאן, נראה שזה לא הציל אותם.
רק אותך, אחי. יצאת מזה בסדר.
מה קרה, קאספ?
אני לא בטוח שאני יודע. אני לא ממש זוכר שהתעוררתי.
זה היה שלי.
מזל שלא היית כאן כשהם פרצו לבניין, מה?
מה עם אלה? הם היו כאן?
אווה - אלקין - נטורי - פרישה -
מי הם?
רגע. אתה ציירת את זה, נכון?
כן, סביר להניח.
אבל אני לא זוכר את זה.
לא בטוח שראיתי אותם.
איך ציירת אותם אם לא ראית אותם?
אווה, אלקין, נטורי. נשמע מוכר?
הם...
הילדים המיוחדים. כולם כאן.
גם אתה, קספר.
הם היו מאושפזים כאן במחלקה איתך.
נשמע כאילו לא היו סתם מטופלים. "הילדים המיוחדים"?
- תראו את המקום הזה. הם היו עכברי מעבדה. - אבל בשביל מה?
- מה ניסו עליהם? - מי יודע?
הוא לא.
הכול חלק מקואליציית ההגנה העולמית.
אז זה של הצבא. אז כל אחד מהילדים...
אתה...
עלול להיות נשק.
- אנחנו לא יודעים בוודאות. - אבל זה הגיוני, לא?
למה שיכלאו אותם כאן אם הם לא מסוכנים?
זו דווקא שאלה טובה.
קאספ, בחלומות שלי אמרת שתגלה איך לנצח אותם, את החייזרים.
גילית?
האחרים. הילדים. אני חושב שאולי הם המפתח.
- רציני? - הרגשתי אותם.
שמעתי אותם.
גם כשהייתי חסר הכרה. אבל לא ידעתי שזה הם.
בהתחלה חשבתי שזו את, ג'ם.
אבל הם דיברו בשפות שונות. וגם עכשיו.
הם רק שקטים יותר עכשיו.
כאילו הם רחוקים מכאן.
קוראים.
אני לא יודע למה אנחנו ככה.
מחוברים.
אבל אולי... אולי נוכל להשתמש בזה כדי להשיב מלחמה.
אז בואו נמצא אותם.
כן, קאספ. איפה הם? בפריז איפשהו?
- רחוק יותר, אני חושב. - סליחה.
חשבתי שקספר הוא המפתח. כעת הוא אומר שהילדים האחרים הם המפתח?
והוא אפילו לא זוכר שהוא פגש אותם.
לא. אבל אין מה לדאוג, כי הוא שומע אותם בראש שלו,
אף שהג'י-פי-אס שלו לא הכי משוכלל בעולם.
משהו מזה נראה לכם מטורלל?
- די, מונטי. אין צורך... - לא, אלף.
אני מבינה.
זה קצת משוגע, אבל כל המסע הזה היה משוגע.
וכל דבר משוגע הוביל אותנו לכאן.
לקספר.
אם הוא אומר שהילדים יכולים לעזור לנצח במלחמה, בואו נמצא אותם.
- מה יש לנו להפסיד? - אנחנו אפילו לא יודעים איפה להתחיל.
מה עם זה?
יש מעבדה ליד אורליאן.
או שהם בנו מעבדה. זה נשמע נכון, קאספ?
כן, כן. אני חושב שכן.
אם אני אקשיב, נוכל לעקוב אחרי הקולות שלהם.
- מספיק טוב בשבילי. בואו נלך. - גם אני בעד.
כן, בטח. למה לא?
כמו שאמרת, אין מה להפסיד, כן? חוץ מהחיים הדפוקים שלנו.
הנה זה. קאמפ פירס.
אז מה דעתך?
אנחנו נחזיר את הבת שלך.
נמצא דרך להיכנס.
זו עלייה די תלולה, אתה לא חושב?
בהנחה שנצליח לעבור את השער.
יש שם לפחות 50 חיילים חמושים, לפי מספר מבני המגורים.
לפני שנתחיל להניח הנחות, תן לנו יום אחד לתצפת על הבסיס.
לאסוף כמה שיותר מידע.
קלארק, הלכנו בלי הפסקה.
תסתכל עלינו.
התחלנו 40. נשארנו 12.
- איבדנו את ג'ק, לכל הרוחות. - אנחנו 14.
עם לוק ואיתי זה 14.
אני מדבר על אנשים שיכולים לעשות משהו.
אני מנקה את הרובה שלך, הנלי.
בסדר, מספיק. כולם מוזמנים להשמיע את קולם.
עוד מישהו?
בלי להעליב, אבל כמה עוד מאיתנו אנחנו מוכנים לאבד?
רק כדי להחזיר אחת?
אחת?
היא לא "אחת". היא שרה.
את מבינה את כוונתי.
השמות חשובים. בלעדיהם הרבה יותר קל לשכוח אנשים.
אגיד לך מה אני לא שוכח.
שהוא זה שהוביל אותם ישירות אלינו.
- אנחנו לא בטוחים בזה. - הוא שומע אותם בראש שלו.
- אתה חושב שזה לא דו-סטרי? - זה לא ככה.
הוא הציל את חיינו קודם בערפל.
- הוא בלם את החייזר ההוא. - הוא רק אמר לו לעצור.
- מה עוד הוא אמר להם? - אל תתקרב.
- למה? את פוחדת שנגלה את האמת? - אמרתי, אל תתקרב.
כולם, פשוט... תנשמו עמוק.
הסתרת מאיתנו דברים.
העצם החייזרי ההוא?
את?
דווקא את מכולם? באמת?
טוב, בסדר. בסדר. לכו. תעזבו.
אני לא צריכה את זה. אעשה את זה בעצמי.
את טועה, את יודעת? את כן צריכה אותם.
תצטרכי אותם שם.
תישארי.
דברי איתם.
ניסיתי לדבר איתם.
לא. לא כחיילים. כבני אדם.
כבני אדם מפוחדים שמסכנים את חייהם.
תראי להם מי את.
בלימודי הרפואה, במשך שבוע הייתי צמודה לרופא במחלקת הסרטן.
התבוננתי באנשים בזמן שגילו שהמוות חי בתוך הגוף שלהם.
- לאן זה הולך? - אתה ממהר לאנשהו?
שכחתי את זה.
או שפשוט הדחקתי.
הרחקתי את זה מעליי כמו המון דברים אחרים.
בסוף אותו שבוע הרופא אמר לי משהו.
הוא אמר, "החולים בעלי סיכויי ההישרדות הגבוהים ביותר
הם אלה שמוכנים להילחם על משהו נוסף מעבר לעצמם."
אולי על המשפחות שלהם, על אנשים אהובים, אבל משהו.
משהו גדול יותר מהישרדות.
ואני שכחתי.
עד שפגשתי אתכם.
עד שראיתי אתכם נלחמים.
מסכנים את חייכם.
מוסרים את חייכם...
בשביל משהו נוסף.
אני מצטערת שאיבדתם אנשים אהובים כשחיפשתם את שלי.
כאב כזה הוא...
אבל אם אתם רוצים לעצור, להרחיק את זה, אני מבינה.
תאמינו לי.
זה מה שהייתי עושה לפני שפגשתי אתכם.
את כולכם.
- היי! - זו אני.
הם העלו מטוס סיור. בואי הנה.
תחזיקי את זה. לקחתי את זה מהסמל.
אם לא הייתי עבריינית נמלטת קודם...
לא הרודאו הראשון שלך?
אנשים שהולכים לרודאו לא משתמשים בביטוי הזה.
- אנחנו צריכים לזוז. - עדיין לא. נו כבר.
זה כאן איפשהו.
מה ראינו שם?
הבור הזה, האור הכחול. נראה כמעט חי.
כי יש שם משהו. משהו שהם שלחו
והצבא לא רוצה שאף אחד יגלה מה זה.
ידעתי שהם משקרים לנו, כאילו שומרים על ביטחוננו.
הילד הזה, קספר, ראה משהו לדעתך?
הוא לא רק ראה משהו.
הוא ראה את זה.
מה לעזאזל קורה בחווה של בן?
אני לא יודע.
אבל אנחנו חייבים לגלות. קדימה, בואי.
אני מכירה מקום בטוח.
זו כנראה הייתה נקודת פינוי כלשהי.
זה שטח פתוח.
השטח פנוי. בואו.
טוב. דבר.
מה?
ברור שיש לך משהו להגיד. אז תגיד לפני שהמוח שלך יתלקח מעצמו.
חשבתי שתשמח.
כמו כולנו. אחרי כל מה שעברנו.
סוף סוף מצאנו את קספר.
באמת?
אז איך זה שהוא היחיד ששרד בבית החולים הזה?
- היחיד שנשאר. - או שהושאר מאחור.
כן, כך או כך. למה?
בדרכי המחורבנת, אני מניח, הכרתי אותו לא פחות מכל אחד מכם.
הסתכלתי לו בעיניים. ראיתי את הפחד שגרמתי.
ואת הכאב.
וכן, זה הסב לי עונג. אבל הנקודה היא שראיתי אותו.
עכשיו אני מסתכל עליו ואני רואה... לא יודע, לא רואה כלום. כמו ואקום.
תגידי לי שאת לא רואה את זה.
תקשיב, החלומות של קספר הביאו אותנו אליו.
לכן אסמוך על החלומות שלו, ולא משנה לאן הם יובילו.
אתה מסוגל? לסמוך עליו.
אני סומך עלייך.
אחרי החלומות שלך אני אלך.
תקיפות של החייזרים החדשים והקטלניים יותר ממשיכות להתפשט.
מצפון החוף המערבי לכיוון הרי הרוקי.
מספר ההיתקלויות בעלייה...
- מה קרה, חמודה? - רמות האמוניה
באזורים אלה,
ומספר התקיפות המאמיר אילצו קהילות שלמות להתפנות,
לפעמים בדרך חתחתים.
סיוע צבאי והומניטרי ניתן כדי ליצור...
ערב טוב, מרלין.
בעיה קשה מתפתחת...
בבקשה.
כעת שסיימנו עם קבלת האורחים,
למה יש לי בבית צמד עבריינים נמלטים?
ודברו בשקט. הרגע השכבתי את התאומים לישון.
אני יודעת שזה...
אני פשוט... אני יודעת.
ותאמיני לי, אם היה לנו לאן ללכת, היינו הולכים לשם.
אתם מסוכנים?
הוא מסוכן?
לא. חלילה.
כי הם אומרים שכן.
גברתי, אני מבטיח לך שאנחנו...
סליחה. זו שיחה משפחתית.
אנחנו עדיין משפחה.
כלומר, מבחינת החוק.
טוב, לפחות זה.
מרלין, את מסכנת את עצמך אפילו בכך שאת מדברת איתנו.
אין לי מילים לומר כמה אני מעריכה את זה.
אבל זה יהיה שווה.
למצוא את בילי.
את...
את יודעת מה קרה לבילי? את יודעת איפה הוא?
יש לנו קצה חוט, קצה חוט אמיתי. אנחנו רק צריכים עוד זמן.
תוכלי לתת לנו?
זה לא יפה אבל זה מספיק טוב ללילה אחד.
- תודה. - זה שלכם עד הזריחה.
אלוהים.
רוצה לדבר על זה?
אתה מתכוון לבילי?
כן. מי הוא? בעלה או משהו?
לא, הוא בעלי.
אנחנו יכולים לשבת?
בילי לא היה אדם רע. הוא לא אדם רע.
הוא לא שיקר, לא בגד.
אבל נקלענו לתקופה קשה ולא יצאנו ממנה.
דיבורים הובילו לריבים, ו...
אז פשוט הפסקנו לדבר.
במשך חודשים.
יום אחד הוא אמר שהוא רוצה תינוק.
אני אמרתי, "מצחיק מאוד. אני רוצה להתגרש."
כנראה זה לא היה מצחיק כל כך.
הוא עבר לכאן לגור עם מרלין, אחותו הגדולה.
אחרי יומיים השריף טייסון נעלם והחייזרים הגיעו.
ואז אנשים אחרים נעלמו והצבא הגיע.
ואז בילי נעלם.
ואז אתה הגעת.
רציתי שהוא יסתלק.
אבל לא ככה.
אני מרגישה שאני אשמה בכל מה שקרה.
הבן שלי היה חולה.
הגוף הקטן שלו כאב, את יודעת?
כאב כל כך.
לרגע אחד רציתי רק שהכאב ייפסק.
כל הכאב. שבתוך כולנו, שפשוט...
ייפסק.
ואז...
הרופא נכנס והביא את הבשורה, את יודעת.
אובדן כזה מטלטל אותך מאוד.
זה נפסק אי פעם?
אני אודיע לך.
בואו.
גשם ארור, בדיוק כשאנחנו עוזבים.
- בדיוק כמו בבית. - זה ממש לא דומה לבית.
בואו ניקח אספקה, כן?
היי, תסתכלו כאן.
כן! שעת ההצטיידות.
עזוב את הגשם, אני אטבע בפלסטיק.
יש רק אקסטרה לארג'. נצטרך להסתדר, כן?
מתקבלים דיווחים על תקיפות חייזרים...
אולי זה במקום?
- זה זבל, פן. תניחי את זה. - מה? לא.
אתה רואה? תוויות. חדש לגמרי.
היא עובדת בכלל?
אדאג שהיא תעבוד.
- תני לי אותה עכשיו, טוב? - לא. אתה תזרוק אותה לפח.
- פן, תני לי אותה. - לא!
- פן, תעזבי אותה מיד. - לא!
זה בסדר.
- זה הם? - ברור שזה הם.
קאספ, אתה מרגיש אותם? כמו פעם, בביה"ח של אימא. הם קרובים?
נו, חשבתי שאתה מחובר אליהם או משהו.
אני לא מרגיש כלום.
זה טוב, נכון? אולי הם הלכו הלאה.
לעזאזל! הפעם זה היה קרוב.
נשמע כאילו הם מנסים לפרוץ לבניין.
לא. לא, לא, לא.
היי. את בסדר. את בסדר, פן. תחזיקי את הידיים שלי.
בסדר, פן. את בסדר.
הם יפרצו הנה, כן? אנחנו ברווזים במטווח.
זמן להפוך לג'דיי, סקייווקר.
מונטי צודק. לא נוכל להישאר כאן. בואו.
לעזאזל!
קאספ? אתה יכול לתת לנו כיוון? להגיד לנו מה הדרך הבטוחה?
לשם.
בסדר, בואו.
קספר, אתה תוביל.
רוצו! רוצו!
ברחו!
אוי, לעזאזל! זה רחוב ללא מוצא.
חבר'ה, מה עושים?
חבר'ה, לשם!
- הם באים. - תפתחו! קדימה, קדימה.
רוצו, רוצו.
- מהר! - רוצו! רוצו!
לכל הרוחות!
- אלוהים. - רוצי, רוצי, פני. תמשיכי.
זו קפיצה של חמש קומות.
היי. מה נסגר? הובלת אותנו ישר אליהם.
היי, מה עושים? מה עושים?
קאספ?
גמרתי להקשיב לו. רק בגללו אנחנו בבוץ הזה.
תפתח. תפתח. תפתח אותה.
תפתח! תפתח! תפתח!
- תיפתחי! תפתח! תפתח! תפתח אותה. - פני.
תפתח. תפתח.
אני שומע אותם. הם באים!
- תפתח! - סמכנו עליך ועכשיו אנחנו תקועים כאן.
טוב.
את ואני. שמאל, ימין, שמאל. אנחנו בסדר.
אנחנו בסדר.
לא נכון.
בואו.
היי, אחי. שמעת על קאמפ אולמן?
- מה? - איננו.
פלוגה שלמה נמחקה בן לילה.
- לעזאזל. - הלו?
מה נסגר, ילד? הלכת לאיבוד?
אני צריך עזרה.
איפה המשפחה שלך? הם בסדר?
זה לא הם. זה אני.
משהו לא בסדר בי.
אתקשר לדווח.
אתה חולה או משהו?
אתה לא נראה רע כל כך.
מה דעתך שאביא אותך למרפאת הבסיס?
שהחובש יבדוק אותך.
מתאים לך?
כדאי שיבדקו את החבר שלך קודם.
השטח פנוי.
אימא שלך גאה בך. קדימה, פתח את השער.
חסר לך שאתה טועה, קלארק. היא דוהרת ישר לתוך קן צרעות.
- זהירות! - לעזאזל!
- רוצו! - לשם. בואו איתי.
צאי מהרכב! על הרצפה!
אמרתי על הרצפה! מיד!
תירגע.
בדקו אותה.
לעזאזל. מספיק קשה להילחם באויב לא אנושי,
עכשיו גם בני אדם נהיים אויבים שלנו?
- היא נקייה. - טוב, תואילי להסביר לי
מה לעזאזל את חושבת שאת עושה?
מרכזת את כולכם במקום אחד.
אתם מכותרים! הניחו את הנשק!
זרוק אותו, מיד!
תניחו את כלי הנשק על הרצפה.
- ארצה! ארצה! - גם אתה, קורפורל.
בואו נדאג שאף אחד לא יירה באף אחד היום.
בסדר. תירגעו.
זוזו.
- יופי של נהיגה. - יופי של ספירה.
צדקת. חסר להם כוח אדם.
רוצה לדעת כמה אנשים יש בבסיס צבאי?
שימי עין על חדר האוכל.
בוא נלך למצוא אותה.
מה זה צריך להיות?
- וואו. אני לא מאמין שזה עבד. - אמרתי לך.
כולם צריכים לאכול. גם העורבים.
- המפקד, הדרך חסומה... - היי!
תודי למרלין בשמי.
לא בטוח שהיא תרצה לראות שוב מישהו מאיתנו.
נמצא את בילי. ואת כל השאר.
היי, תסתלקו.
שמרי את זה ליתר ביטחון, טוב?
אתה תצליח.
זה לא הרודאו הראשון שלך.
קדימה, חבר'ה. קדימה.
ג'מילה.
תיזהרי, כן?
היי.
קאספ. תיזהר, הפחית חמה.
קר לך?
לא. אני בסדר.
גמרנו עם פריז, הא?
העיר הארורה כמעט הרגה אותנו.
אני כמעט הרגתי אותנו.
ניסית, קאספ.
אתה עדיין מחלים, נכון?
עדיין נזכר.
אני יכולה לעזור לך להיזכר. להיזכר בנו. לא?
שמרתי את הציור שציירת.
כל הזמן.
פעם חשבתי שזה כדי שלא אשכח אותך.
אבל אחרי זמן מה הבנתי שזה כדי שלא אשכח את עצמי.
כמו שאתה ראית אותי, קאספ.
שכנעת אותי להאמין.
אם יכולת לעשות את זה למעני, אני יכולה לעשות את זה למענך.
כן?
הכול מתפרק.
זה כמו חלום שאני לא מצליח להיאחז בו, את יודעת? הכול מחליק.
זה השיר הראשון שהאזנו לו ביחד. משהו ישן.
היינו באוטובוס, נכון?
כן.
והיה לי ספר?
המחברת שלך.
כן. היא נפלה ונפתחה.
כן.
ואז את...
אני זוכר.
טוב. שרה מאליק.
בגובה הזה, בת שמונה.
שיער חום ארוך. איפה היא?
אתה יודע, למרות מה שאמרת, אנחנו לא אויבים שלך.
בכל הכבוד, גברתי, כמעט עבדת עליי.
אתם מהתנועה, נכון?
אנחנו לא רוצים לפגוע באיש. אני מקווה שזה ברור לך.
גרמתם זעזוע מוח לשני השומרים בשער.
אנחנו רק רוצים את הבת שלי.
תן לנו אותה ונלך. אנחנו יודעים שהיא כאן.
תקשיב, אם אתה לא האחראי כאן,
תגיד לנו מי כן ונדבר איתו.
אף אחד לא אחראי.
- מי המפקד? - אני.
אבל מוניתי לקורפורל בהצבעה. זה לא רשמי.
שאר חיילי הפלוגה נשלחו לתגבר עמדות אחרות.
אז אין כאן מנהל?
אנחנו מגנים על המוצב שלנו עד הודעה חדשה. ממלאים את חובתנו.
לכן אני מסרב לבקשתך לקבל מידע נוסף.
מסרב לבקשתי?
כל מה שקשור לפעולות הצבאיות של המוצב הזה
נחשב חשאי ואין לשתף את המידע עם אחרים.
טוב.
היא הבת שלי.
איפה היא?
מה? שם?
כאן היא...
באדום -
עזרו לי.
אני מצטער.
כן.
גם אני.
- אנישה. - אלוהים...
אנישה.
תחזיקו אותו.
- מה את עושה? - תחזיקו אותו.
- תמשיכו לכוון אליו את הנשק. - זו לא הדרך.
- אנישה. - הנה. פרופופול.
מה את עושה?
במצב רגיל הייתי נותנת 40 מ"ג.
במקרה שלך, בוא נלך על 60.
את מוכנה להגיד לי מה התוכנית שלך?
היא הייתה שם, קלארק. בחדר ההוא.
עכשיו אתן לו הזדמנות אחרונה להגיד לי איפה היא
לפני שאסיר משהו שיחסר לו כשהוא יתעורר.
אנישה, את לא כזאת.
אני בדיוק כזאת. אני אימא שלה!
גם אני איבדתי אנשים, טוב?
איבדתי בני משפחה. איבדתי. לעזאזל. בבקשה, תפסיקי.
אנישה.
גברת, בבק...
עכשיו או לעולם לא.
בבקשה. תקשיבי. בבקשה! בבקשה, רק...
- דבר! - לעזאזל, בבקשה...
- איפה היא? - היא לא כאן.
היא לא כאן.
חיפשנו במשרד המנהלה ומצאנו את זה.
הם עזבו עם שרה אתמול בלילה.
- אני מצטער, אנישה. - אוקלהומה?
כן. זה לא בסיס צבאי.
פרויקט איידבל?
מה זה?
זה היעד הבא שלנו.
אל תדאגי. נמצא אותה.
לא, לא תמצאו.
בחיים לא תגיעו אליה.
- הגענו אליך. - את לא מבינה.
פרויקט איידבל
הוא לא איזו תחנת ביניים חצי נטושה כמו כאן.
הוא נקודת האפס.
שם הכול התחיל.
תקשיבי לי. אם הם לקחו את הבת שלך לשם, אז היא אבודה.
את לא יכולה לעשות כלום.
קדימה. בואי איתי.
רוז היקרה.
זה המכתב ההוא.
זה שאומר את הדברים שלא יכולתי לומר כששכבנו זה לצד זה,
כי לא ידעתי איך בדיוק לומר אותם.
אני עדיין לא יודע, אבל...
אולי כל הדברים שהפגישו אותנו לא היו אקראיים.
לא היו צירופי מקרים.
אני נזקקתי למישהו.
כולנו זקוקים למישהו גם אם איננו רואים את זה.
הציורים, החזיונות.
אולי מה שיחבר את כולם
כמו חלקי פאזל שמסתדרים במקום, זו את.
כמו אור.
שמראה לי את הדרך.
המתחם פנוי.
מראה לי מה נמצא במרכז של הכול.
מוביל אותי הביתה.
תרגום: גלית אקסלרד