Labrīt!
Kafija ir uz plīts.
Esi cīrulis?
Tikai kopš pasaule pārvērtās par elli.
Vai gribi uzmest aci?
Pazušanas vietu koordinātas?
Aizvešanas. Mārtins teica - Līsu "aizveda". No turienes.
Es nevarēju aizmigt, un tad man pielēca.
Ja tas puika redzēja Viljamsu putnubiedēkli pirms Fīliksa aizvešanas,
tad viņš ir redzējis arī citas aizvešanas vietas, ne?
Uz šī stūra, kur pēdējo reizi redzēta Edna Reinoldsa, ir ugunsdzēsības hidrants.
Kāds āksts uz hidranta uzzīmēja seju. Varbūt viņš redzēja to seju.
Skaistumkopšanas salons, kur pēdējo reizi redzēta Doloresa Kima.
Izkārtne ir šķēru formā. Varbūt viņš ir uzzīmējis to izkārtni.
Bet varbūt tās ir koordinātas.
Skaitļi.
Varbūt tie ir kādā no zīmējumiem kā šerifa Taisona žetons.
Esmu izpētījusi katru zīmējumu, katru rindiņu, katru vārdu, katru ciparu.
- Kaut kam te ir jābūt. - Varbūt tev jāatpūšas.
Es atpūtīšos, kad būšu beigusi.
- Es izklausos... - Aizrāvusies?
Es...
- Es gribēju teikt: "Pēc tevis." - Au!
Es ļoti domāju par to, kā tu jūties,
staigājot pa pilsētu, kad tik daudzi ir pazuduši.
Bet tu saglabāji mieru līdz vakardienai, kad viens no viņiem atgriezās.
Un tagad...
Tu nemeklē kuru katru, vai ne?
Tu meklē kādu.
Vai tas ir Billijs?
Ko?
Es to numuru zinu.
Mašīnas numurs. Numurzīme. Piederēja Benam Šeltonam.
Viņa krustdēli Kals un Čets paņēma viņa pikapu, un tad viņi nozuda šeit.
Viņi bija pirmie, kas pazuda.
Šerifs Taisons atrada pikapu, bet puišus ne,
un tad pazuda viņš - tajā pašā vietā.
Tad pazuda arī Šeltons un viņa sieva.
Lūk, šeit.
Spirāles.
Ja nu...
viņi domā...
kustas...
spirālveidīgi?
Kas ir šeit centrā?
Bena Šeltona saimniecība.
Pēc Bena pazušanas saimniecība palika tukša, līdz to pārņēma militārpersonas.
Pārveidoja par noliktavu, kur glabāt pārtiku un citas lietas.
Domāju, ka viņi tur glabā ko vairāk.
Nāc!
Daudzie kareivji, taktiskās un aizsardzības vienības.
Padomā! Ko viņi apsargā?
Pārtika tā noteikti nav.
Skaidrs, ka viņi kaut ko slēpj.
Ei, nāc!
Vajag labāku skata punktu.
Kas, pie velna, tur lejā ir?
- Ir kāpums. - Labi. Tas ir aktīvs.
Sagatavojiet aprīkojumu!
Glābšanas vienība, pozīcijā!
Viens ir. Celiet viņu augšā!
Seržant! Tur!
Iebrucēji! Tieši priekšā!
- Velns! Skrien! Neapstājies! - Pagaidi!
Velns!
Nekusties! Pacel rokas! Pacel rokas!
Labi, tikai mieru!
Klau, Kasp! Kas ir šī dīvainā vieta?
Domāju, ka te viņi mani turēja.
Kā - tu nezini?
Šīs neizskatās pēc atskaitēm, ar kādām strādāja mamma.
Nu, tās gan ir franču valodā. Tāpēc - kas zina?
Lai ko viņi te darīja, izskatās, ka tas viņus neglāba.
Izņemot tevi, draudziņ. Tu izdzīvoji.
Kas notika, Kasp?
Es nezinu. Pat īsti neatceros, kā pamodos.
Šī bija manējā.
Labi, ka tu te nebiji, kad viņi ielauzās, vai ne?
Kā ar viņiem? Vai viņi šeit bija?
ĪVA - ELKINS - NATORI - PRIŠA
Kas viņi ir?
Pag! To uzzīmēji tu, vai ne?
Jā, acīmredzot.
Bet es to neatceros.
- Šaubos, vai esmu viņus redzējis. - Tad kā varēji uzzīmēt, ja neesi redzējis?
Īva, Elkins, Natori. Nešķiet pazīstami?
Viņi ir...
Les enfants exceptionnels. Viņi visi ir šeit.
Pat tu, Kaspar.
Arī viņi bija šīs nodaļas pacienti.
Šķiet, viņi bija kas vairāk nekā pacienti. "Īpašie bērni"?
- Viņi bija laboratorijas žurkas. - Taču kādam mērķim?
- Kāpēc viņiem tika veiktas pārbaudes? - Kas zina?
Viņš ne.
Tas viss ir saistīts ar PAK.
Tad tie ir militāristi. Tātad visi tie bērni...
Tu...
varētu būt ierocis.
- Mēs to nezinām. - Bet tas ir loģiski, vai ne?
Kāpēc citādi lai viņus šeit ieslēgtu, ja viņi nebūtu bīstami?
Tas patiesībā ir labs jautājums.
Kasp, manos sapņos tu teici, ka noskaidrosi, kā uzveikt citplanētiešus.
Vai noskaidroji?
Pārējie bērni. Domāju, ka viņiem varētu būt izšķirošā loma.
- Nopietni? - Es viņus jūtu.
Dzirdu.
Pat tad, kad biju bez samaņas. Tikai es nezināju, ka tie ir viņi.
Sākumā domāju, ka tā esi tu, Džama.
Bet viņi runāja dažādās valodās. Joprojām runā.
Tikai tagad viņi ir klusāki.
It kā būtu tālu prom.
Sauktu.
Es nezinu, kāpēc mēs esam tādi.
Saistīti.
Bet varbūt... Varbūt mēs to varam izmantot, lai cīnītos pretī.
Nu tad atradīsim viņus!
Jā, Kasp. Kur viņi ir? Kaut kur Parīzē?
- Tālāk, man šķiet. - Es atvainojos.
Man likās, ka izšķirošā loma ir Kasparam. Nu sakām, ka citiem bērniem.
Un viņš pat neatceras, ka būtu viņus saticis.
Ai, nē. Bet, nē, neuztraucieties, jo viņš viņus dzird galvā,
lai gan viņa GPS nav īpaši moderns.
Vai jums tas viss nešķiet vājprātīgi?
- Beidz, Montij! Nevajag... - Nē, Alf.
Es saprotu.
Tas ir mazliet traki, bet viss ceļojums ir bijis traks.
Un tās trakās lietas atveda mūs šurp.
Pie Kaspara.
Ja šie bērni var palīdzēt uzvarēt karā, tad atradīsim viņus.
- Padomājiet! Ko mēs varam zaudēt? - Mēs pat nezinām, ar ko sākt.
Varbūt ar šo?
Netālu no Orleānas ir laboratorija.
Vai arī tiek ierīkota. Vai izklausās pareizi, Kasp?
Jā, jā. Tā šķiet.
Ja es ieklausīšos, varēsim sekot viņu balsīm.
- Esmu ar mieru. Ejam! - Arī es piedalos.
Jā, protams. Kāpēc ne?
Kā jau teici - mums nav ko zaudēt, vai ne? Izņemot dzīvību.
Te tā ir. Pīrsas nometne.
Nu, ko tu domā?
Mēs atgūsim tavu meitu.
Mēs izdomāsim, kā iekļūt.
Diezgan stāvs kāpums, ne, Klārk?
Pieņemot, ka tiksim iekšā pa vārtiem.
Spriežot pēc barakām, tur jābūt vismaz 50 bruņotiem karavīriem.
Pirms izdarām pieņēmumus, mums vienu dienu tā bāze jānovēro.
Jāapkopo visa iespējamā informācija.
Klārk, esam braukuši bez apstājas.
Paskaties uz mums!
Izbraucot bijām 40. Esam palikuši tikai 12.
- Dieva dēļ, mēs zaudējām Džeku. - Četrpadsmit.
Kopā ar mani un Lūku esam 14.
Es runāju par tiem, kas kaut ko spēj izdarīt.
Es tīru tavu ieroci, Henlij.
Labi. Varat visi izteikt savas bažas.
Vēl kāds?
Neapvainojieties, bet cik vēl daudzus esam gatavi zaudēt?
Lai atgūtu vienu?
Vienu?
Viņa nav "viens", viņa ir Sāra.
Tu zini, ko es gribu teikt.
Vārds ir svarīgs. Bez tā cilvēku ir daudz vieglāk aizmirst.
Pateikšu, ko es neaizmirstu.
Ka viņš ir tas, kurš viņus atveda tieši pie mums.
- Nē, mēs to nezinām. - Viņš tos dzird prātā.
- Nedomā, ka tas darbojas abos virzienos? - Tas tā nav.
Tur miglā viņš izglāba mums dzīvību.
- Viņš apturēja citplanētieti. - Vienkārši liekot apstāties.
- Ko vēl viņš viņiem saka? - Atkāpies!
- Kāpēc? Baidies, ka atklāsim patiesību? - Atkāpies!
Visi, vienkārši... nomierinieties!
Tu no mums slēpi informāciju.
Tas citplanētiešu priekšmets?
Tu?
Tieši tu. Nopietni?
Jā, labi. Labi. Aiziet! Brauciet prom!
Man jūs nevajag. Tikšu galā pati.
Tu kļūdies. Tev viņus vajag.
Tev viņus vajadzēs tur lejā.
Paliec!
Parunā ar viņiem!
Es centos ar viņiem runāt.
Nē. Ne jau kā ar kareivjiem. Kā ar cilvēkiem.
Cilvēkiem, kas ir nobijušies un riskē ar dzīvību.
Parādi viņiem, kāda tu esi.
Studējot medicīnu, es vienu nedēļu ēnoju ārstu vēža nodaļā.
Es redzēju, kā cilvēki uzzina, ka viņu ķermenī iemitinājusies nāve...
- Ko tu gribi pateikt? - Tev kaut kur jāsteidzas?
Biju par to aizmirsusi.
Vai piespiedusi sevi nedomāt.
Nedomāt, kā par daudz ko citu.
Nedēļas beigās tas ārsts man kaut ko pateica.
Viņš teica: "Lielākās izredzes izdzīvot ir tiem,
kas ir gatavi cīnīties par kaut ko vairāk nekā viņi paši."
Varbūt par ģimeni, tuviniekiem, galvenais - par kaut ko.
Nevis tikai par izdzīvošanu.
Un es to biju aizmirsusi.
Līdz sastapu jūs.
Līdz ieraudzīju, kā jūs cīnāties.
Riskējot ar dzīvību.
Ziedojot dzīvību...
par kaut ko vairāk.
Man žēl, ka zaudējāt savus tuviniekus, meklējot manējo.
Tādas sāpes ir...
Bet, ja gribat apstāties, nedomāt par to, es saprotu.
Ticiet man.
Tā es būtu darījusi, pirms iepazinos ar jums.
Jums visiem.
- Ei! - Tā esmu es.
Viņi meklē no gaisa. Nāc šurp!
Paturi! Atņēmu tam seržantam.
Nu, ja līdz šim nebiju bēgle...
Neesi pirmoreiz rodeo?
Tie, kas patiešām apmeklē rodeo, tā nesaka.
- Mums jāiet! - Vēl ne. Nu taču!
Tas ir kaut kur šeit.
Ko mēs tur redzējām?
Tā bedre. Zilā gaisma. Izskatījās pēc kaut kā dzīva.
Jo tur lejā kaut kas ir. Viņu atsūtīts.
Un militārpersonas negrib, lai kāds uzzinātu, kas tas ir.
Zināju, ka viņi mums melo, izliekoties, ka sargā.
Domā, tas puika Kaspars kaut ko redzēja?
Ne jau kaut ko.
Viņš redzēja to.
Kas īsti Bena saimniecībā notiek?
Es nezinu.
Bet mums tas ir jānoskaidro. Aiziet, ejam!
Es zinu kādu drošu vietu.
Šis būs bijis kaut kāds evakuācijas centrs.
Klajš lauks.
Viss kārtībā. Ejam!
Labi. Sper ārā!
Ko?
Skaidri redzams, ka tev ir kas sakāms. Tad pasaki, pirms tev pārkarst smadzenes.
Man likās, tu priecāsies.
Tāpat kā mēs pārējie. Pēc visa, ko pārcietām,
beidzot esam atraduši Kasparu.
Vai esam atraduši?
Kā tas nākas, ka viņš tajā slimnīcā ir vienīgais izdzīvojušais?
- Vienīgais, kas palika. - Vai tika atstāts.
Jā, jebkurā gadījumā. Kāpēc?
Savā ziņā, lai arī riebīgā veidā, esmu viņu iepazinis tikpat labi kā jūs.
Es skatījos viņam acīs. Redzēju bailes, ko izraisu.
Un sāpes.
Un, jā, man tas patika. Bet galvenais ir tas, ka es viņu redzēju.
Tagad es uz viņu skatos un redzu... Nezinu, es neredzu neko. Tukšumu.
Nesaki, ka arī tu to neredzi.
Paklau! Kaspara sapņi mūs atveda pie viņa.
Tāpēc es uzticēšos viņa sapņiem, lai kur tie vestu.
Vai tu to vari? Uzticēties viņam?
Es uzticos tev.
Es sekošu taviem sapņiem.
...jauno, nāvējošāko citplanētiešu uzbrukumi turpinās.
No rietumu piekrastes līdz Klinšu kalnu reģionam.
Gadījumu skaitam augot...
Kas noticis, meitenīt?
Amonjaka līmeņa
un arvien biežāko uzbrukumu dēļ iedzīvotāji ir spiesti evakuēties,
reizēm arī pa bīstamu apvidu.
...tiek sniegta militārā un humānā palīdzība, lai radītu...
Labvakar, Mārlīna.
...veidojas bīstamas situācijas...
Lūdzu.
Viesmīlīgais ievads nu ir galā.
Kāpēc manā mājā ir divi bēgļi?
Un runājiet klusu. Es tikko noliku dvīņus gulēt.
Es zinu, ka tas ir...
Es vienkārši... Es zinu.
Un tici man, ja varētu doties kur citur, mēs dotos...
Vai esat bīstami?
Vai viņš ir bīstams?
Nē. Ak dievs, nē.
Jo viņi apgalvo, ka esat.
Kundze, ticiet man, mēs esam...
Atvainojiet, šī ir ģimenes saruna.
Mēs taču joprojām esam ģimene?
Es domāju - juridiski?
Nu, vismaz tas.
Mārlīna, tu riskē pat tikai runājot ar mums.
Esmu tev par to neizsakāmi pateicīga.
Bet tas būs tā vērts.
Lai atrastu Billiju.
Tu...
Tu zini, kas notika ar Billiju? Zini, kur viņš ir?
Mums ir pavediens, reāls pavediens. Mums tikai vajag mazliet vairāk laika.
Vai vari mums to dot?
Nekā diža, bet pārnakšņot varēsiet.
- Paldies. - Rītausmā pazūdiet.
Ak dievs!
Nu, gribi par to parunāt?
Tu domā - par Billiju?
Jā. Kas viņš ir? Viņas vīrs varbūt?
Nē, manējais.
Vai varam apsēsties?
Billijs nebija slikts cilvēks. Nav.
Nemeloja, nekrāpa.
Taču mums radās nesaskaņas, un mēs tās neatrisinājām.
Runāšana noveda pie strīdiem, un...
Mēs vienkārši vairs nesarunājāmies.
Mēnešiem ilgi.
Tad kādu dienu viņš pateica, ka grib bērnu.
Un es teicu: "Smieklīgi. Es gribu šķirties."
Patiesībā nekā smieklīga tur nebija.
Viņš pārcēlās uz šejieni pie savas vecākās māsas Mārlīnas.
Pēc divām dienām pazuda šerifs Taisons un ieradās citplanētieši.
Un tad pazuda vēl citi un ieradās militārpersonas.
Un tad pazuda Billijs.
Tad ieradies tu.
Es gribēju, lai viņš pazūd.
Bet ne jau šādi.
Ir sajūta, ka tā ir mana vaina.
Mans dēls bija slims.
Viņa mazais ķermenītis cieta.
Briesmīgi cieta.
Un uz īsu brīdi es gribēju, lai sāpes vienkārši pazūd.
Visas sāpes, mūsu visu sāpes. Lai vienkārši...
beidzas.
Un tad...
ienāca ārsts un paziņoja jaunumus.
Tas ir trieciens - zaudēt kādu tādā veidā.
Vai tās sāpes kādreiz beidzas?
Pateikšu, kad zināšu.
Ātrāk!
Līst tieši tad, kad pametam pilsētu.
- Gluži kā mājās. - Ne mazākās līdzības.
Papildināsim krājumus.
Paskatieties te!
O, jā! Uzpildīsimies!
Sīkums par lietu, es noslīkšu plastmasā.
Bija palicis tikai XL. Būs jāiztiek.
Citplanētiešu uzbrukumi izplatās...
Varbūt labāk šo?
- Tas ir mēsls, Pena. Liec nost! - Ko? Nē.
Redzi? Birkas. Pilnīgi jauns.
Vai tas vispār strādā?
Strādās.
- Dod to man! Labi? - Nē. Tu to izmetīsi miskastē.
- Pena, dod! - Nē!
- Pena, laid vaļā! - Nē!
Viss kārtībā.
- Tie bija viņi? - Protams.
Kasp, vai tu viņus jūti? Kā toreiz mammas slimnīcā. Viņi ir tuvu?
Tev taču ar viņiem ir kaut kāda saikne.
Es neko nejūtu.
Tas ir labi, vai ne? Varbūt viņi ir devušies tālāk.
Velns! Tas bija tuvu!
Izklausās, ka viņi ielaužas ēkās.
Nē. Nē, nē.
Ei! Viss labi, Pena. Saņem manas rokas!
Tā, Pena. Viss ir kārtībā.
Ja viņi te ielauzīsies, būsim neaizsargāti.
Laiks būt džedam, Debesgājēj.
Montijam taisnība. Te nevaram palikt. Ejam!
Velns!
Kasp? Vai vari parādīt virzienu? Uz kuru pusi ir droši?
Uz to pusi.
Labi, ejam.
Kaspar, ved mūs!
Aši! Aši!
Bēgam!
Velns! Strupceļš! Nolādēts!
Ko darīsim?
Draugi, šeit!
- Viņi tuvojas. - Ver vaļā! Ejam, ejam!
Ejam, ejam!
- Ātrāk! - Aiziet! Aiziet!
Nolādēts!
- Ak dievs! - Ej, Penij! Aiziet!
Līdz lejai pieci stāvi!
Velns parāvis! Tu mūs atvedi pa taisno pie viņiem!
Ei, ko darīsim? Ko darīsim?
Kasp?
Es viņā vairs neklausīšos! Viņa dēļ mēs esam šajos mēslos.
Atver! Atver! Atver to!
Atver! Atver! Atver!
- Atver taču! Atver! Atver to! - Penij!
Atver!
Es viņus dzirdu! Viņi tuvojas!
- Atver! - Mēs tev uzticējāmies, un tagad esam šeit!
Labi.
Tu un es. Pa kreisi, pa labi, pa kreisi. Esam drošībā.
Esam drošībā.
Nē, neesam.
Ejam!
Klau, vecīt! Dzirdēji par Olmenas nometni?
- Ko? - Zaudēta.
Nakts laikā visa rota noslaucīta no zemes virsas.
- Velns! - Labdien!
Kas par lietu, puika? Esi apmaldījies?
Palīdziet!
Kur tava ģimene? Ar viņiem viss kārtībā?
Palīdzību vajag nevis viņiem, bet man.
Ar mani kaut kas nav lāgā.
Es ziņošu.
Esi slims, vai?
Pārāk slikti neizskaties.
Kā būtu, ja es tevi aizvestu uz hospitāli?
Lai ārsts tevi izmeklē.
Esi ar mieru?
Vispirms vajadzētu izmeklēt jūsu draugu.
Tīrs.
Māte var ar tevi lepoties. Ej! Atver vārtus!
Ceru, ka tu nekļūdies, Klārk. Viņa dodas iekšā sirseņu pūznī.
- Uzmanies! - Velns!
- Aiziet! - Tur! Aiz manis!
Ārā no mašīnas! Uz zemes! Aiziet!
Es teicu: uz zemes! Aiziet!
Tikai mieru!
Pārbaudi viņu!
It kā nepietiktu ar ienaidniekiem citplanētiešiem.
Tagad par mūsu ienaidniekiem kļūst cilvēki?
- Tīrs. - Labi, tagad pasaki,
ko, pie velna, tu dari?
Sapulcinu jūs visus vienā vietā.
Esat ielenkti! Nolieciet ieročus!
Metiet zemē!
Nolieciet ieročus uz zemes!
- Zemē! Zemē! - Arī tu, kaprāli.
Lai šodien neviens netiek nošauts.
Tā. Mierīgi!
Kusties!
- Tu labi brauci. - Tu labi saskaitīji.
Tev bija taisnība. Viņu te nav daudz.
Gribi uzzināt, cik cilvēku ir armijas bāzē?
Novēro ēdnīcu.
Ejam sameklēt viņu!
Kas par sviestu?
- Neticami, ka nostrādāja. - Es teicu.
Visi grib ēst. Pat vārnas.
- Ser, ceļš bloķēts... - Ei!
Pasaki Mārlīnai no manis paldies.
Šaubos, ka viņa mūs vēl gribēs redzēt.
Mēs atradīsim Billiju. Un pārējos.
Ei, tiš!
Lai tā ir pie tevis. Drošības pēc, labi?
Tev izdosies.
Neesi pirmoreiz rodeo.
Braucam, puiši! Braucam!
Džamila!
Esi piesardzīga, ja?
Ei!
Kasp! Turi bundžu uzmanīgi. Karsta.
Tev ir auksti?
Nē. Man nesalst.
Te nu bija Parīze?
Tā pilsēta mūs gandrīz nogalināja.
Tas biju es, nevis pilsēta.
Tu centies, Kaspar.
Tu joprojām veseļojies, vai ne?
Tu centies atcerēties.
Es varu tev palīdzēt atcerēties. Atcerēties mūs. Nē?
Es glabāju tavu zīmējumu.
Visu šo laiku.
Agrāk domāju - lai es tevi neaizmirstu.
Taču vēlāk sapratu, ka glabāju to tādēļ, lai es neaizmirstu sevi.
Tādu, kādu mani redzēji tu, Kasp.
Tu liki man noticēt.
Ja tu varēji palīdzēt man, es varu palīdzēt tev.
Jā?
Viss ir sadrumstalots.
Kā sapnis, ko nespēju atcerēties. Viss aizslīd prom.
Pirmā dziesma, ko mēs noklausījāmies kopā. Vecs gabals.
Mēs bijām autobusā, vai ne?
Jā.
Un man bija grāmata?
Piezīmju grāmata.
Jā. Tā nokrita un atvērās.
Jā.
Un tad tu...
Es atceros.
Tā. Sāra Malika.
Tik gara. Astoņi gadi.
Gari, brūni mati. Kur viņa ir?
Par spīti tam, ko teicāt, neesam jūsu ienaidnieki.
Visu cieņu, kundze, man ir grūti tam noticēt.
Jūs esat no Kustības, vai ne?
Mēs negribam nevienam kaitēt. Ceru, ka to redzat.
Diviem vīriem ir smadzeņu satricinājums.
Mēs tikai gribam manu meitu.
Atdodiet viņu, un mēs aizbrauksim. Mēs zinām, ka viņa ir šeit.
Paklau! Ja neesat atbildīgais, pasakiet, kurš ir, un mēs runāsim ar viņu.
Neviens nav atbildīgais.
- Kurš ir vadošais virsnieks? - Es.
Bet mani iecēla par kaprāli balsojot. Tas nav oficiāli.
Pārējā rota tika pārvietota, lai nostiprinātu citas pozīcijas.
Šo vietu neviens nevada?
Mēs sargājam posteni līdz turpmākiem rīkojumiem. Pildām pienākumu.
Tāpēc es atsakos jums sniegt papildu informāciju.
Atsakāties?
Visas šī posteņa militārās darbības
ir konfidenciālas un nedrīkst tikt izpaustas civiliedzīvotājiem.
Nu tā.
Viņa ir mana meita.
Kur viņa ir?
Ko? Tur?
Vai šeit viņ...
Palīdziet.
Man žēl.
Jā.
Man arī.
- Anīša! - Ak kungs!
Anīša!
Turiet viņu!
- Ko tu dari? - Turiet viņu!
- Mērķē uz viņu! - Tā tas nav jādara.
- Anīša! - Lūk! Propofols.
Ko tu dari?
Parasti es dotu 40 miligramus.
Jūsu gadījumā, teiksim, 60.
Vai vari pateikt, kāds ir plāns?
Viņa bija šeit, Klārk. Tajā telpā.
Tagad es viņam došu pēdējo iespēju pateikt, kur viņa ir,
pirms nogriezīšu kaut ko, kā viņam pietrūks, kad pamodīsies.
Anīša, tu tāda neesi.
Es esmu tieši tāda! Esmu viņas māte!
Arī es esmu zaudējis tuvus cilvēkus.
Gan ģimenes locekļus, gan... Velns! Lūdzu, beidziet!
Anīša!
Kundze, lū...
Tagad vai nekad.
Lūdzu. Paklausieties! Lūdzu! Lūdzu, tikai...
- Runā! - Sasodīts, lūdzu...
- Kur viņa ir? - Šeit viņas nav!
Šeit viņas nav.
Administrācijas birojā atradu šo. Viņi vakar aizbrauca kopā ar Sāru.
- Man žēl, Anīša. - Oklahoma?
Jā. Tā nav militāra bāze.
Projekts Aidabela?
Kas tas ir?
Vieta, uz kuru dosimies.
- Neuztraucies! Mēs viņu atradīsim. - Neatradīsiet.
Jūs netiksiet viņai klāt.
- Mēs tikām klāt jums. - Jūs nesaprotat.
Projekts Aidabela
nav kaut kāda puspamesta pietura, kā šī.
Tas ir epicentrs.
Tur šis viss sākās.
Paklausieties! Ja jūsu meitu aizveda uz turieni, tad viņas vairs nav.
Jūs tur neko nevarat darīt.
Ejam! Nāc man līdzi!
Sveika, Roza!
Šī ir tā zīmīte,
kurā es tev pasaku to, ko nespēju pateikt, kad gulējām viens otram blakus,
jo īsti nezināju, kā to pateikt. Vispār joprojām nezinu, bet...
Varbūt visi tie notikumi, kas mūs saveda kopā, nebija nejauši.
Nebija sagadīšanās.
Man kādu vajadzēja.
Mums visiem kādu vajag, pat ja to neapzināmies.
Zīmējumi, vīzijas.
Varbūt tā, kas to visu apvieno
kā puzles gabaliņus pareizajā vietā, esi tu.
Kā gaisma.
Kas rāda man ceļu.
Perimetrs tīrs.
Parāda man, kas ir visa centrā.
Kas ved mani mājās.
Tulkojusi Aija Apse