Labas rytas.
Kava ant viryklės.
Anksti keliesi?
Po to, kai pasaulis nusirito velniop.
Nori į tai pažiūrėti?
Visų dingusiųjų koordinatės?
Pagrobtųjų. Martinas sakė, kad jie pagrobė Lisą. Čia.
Gulėjau nemiegodama ir staiga supratau.
Jei tas tavo berniukas matė Viljamsų baidykles prieš Felikso pagrobimą,
turėjo pamatyt ir kitas pagrobimo vietas, tiesa?
Tame kampe, kur paskutinįsyk matė Edną Reinolds, yra hidrantas.
Kažkas ant to hidranto nupiešė veidą. Gal jis matė tą veidą?
Grožio salonas, kur paskutinį kartą matė Dolores Kim.
Jo ženklas - žirklių formos. Gal jis nupiešė tą ženklą?
O gal tai - koordinatės?
Skaičiai?
Gal tai - šiuose piešiniuose, kaip šerifo Taisono ženklelis.
Nagrinėju kiekvieną piešinį, kiekvieną liniją, žodį, skaičių.
- Tai turi būt čia. - Arba tau reikia pailsėti.
Pailsėsiu, kai baigsiu.
- Kalbu... - Intensyviai?
Aš...
Ketinau pasakyt „kaip tu“.
Galvojau, kaip turėtum jaustis.
Vaikščiodama miestelyje, iš kurio visi dingo.
Bet tu nepasidavei iki vakar vakaro, kai vienas jų grįžo.
O dabar...
Tu ieškai ne visų, tiesa?
Tu ieškai vieno žmogaus.
Ar Bilio?
Kas?
Žinau šį skaičių.
Automobilio numeris. Priklausė Benui Šeltonui.
Jo sūnėnai Kalas ir Četas paėmė jo automobilį ir dingo čia.
Jie dingo pirmieji.
Šerifas Taisonas rado automobilį, bet vaikinų nebuvo,
ir ten pat dingo jis pats.
Benas Šeltonas dingo su žmona.
Štai čia.
Spiralė.
Kas, jei...
jie mąsto...
juda...
spirale?
Kas šiame centre?
Beno Šeltono ūkis.
Po Beno dingimo jo ūkis buvo tuščias, kol ten neįsikūrė kariškiai.
Jie ten įkūrė tiekimo bazę, laiko maistą ir panašiai.
Nemanau, kad tik maistą.
Eime.
Tai taktiniai ir priedangos formavimo daliniai.
Ta prasme, ką tokio jie čia saugo?
Tikrai ne maistą.
Tikrai kažką čia slepia.
Eime.
Reikia arčiau prieiti.
Kas ten apačioje, po velnių?
- Signalas stiprėja. - Gerai. Aktyvavosi.
Pasiruošt.
Paieškos padalinys, į vietas.
Vieną turim. Trauk jį aukštyn!
Seržante, čionai!
Įsibrovėliai! Tiesiai!
- Šūdas. Bėk! Nesustok. - Palauk!
Šūdas.
Nejudėt! Rankas aukštyn.
Gerai, ramiai.
Ei, Kaspi. Kokia čia keista vieta?
Manau, čia mane laikė.
Ką, tu nežinai?
Tokių ataskaitų mano mama nerašydavo.
Surašytos prancūziškai. Tai kas žino?
Kad ir ką jie čia darė, tai, regis, jų neišgelbėjo.
Išskyrus tave, bičiuli. Tu išgyvenai.
Kas čia vyko, Kaspi?
Nežinau. Net nepamenu, kaip atsipeikėjau.
Čia gulėjau.
Gerai, kad tavęs čia nebuvo įsibrovimo metu, tiesa?
O jie? Jie čia buvo?
EVA - ELKINAS - NATORI - PRIŠA
Kas jie?
Pala. Čia tavo piešinys, taip?
Taip, tikriausiai.
Bet aš to neprisimenu.
Nepamenu, ar esu juos matęs.
Tai kaip juos piešei jų nematęs?
Eva, Elkinas, Natori. Ką nors tau sako?
Jie...
Les enfants exceptionnels. Jie čia visi.
Net tu, Kasparai.
Jie čia buvo gydomi, kaip ir tu.
Regis, ne šiaip gydomi. „Išskirtiniai vaikai“?
- Apsidairykit. Jie - bandomosios žiurkės. - Bet kam?
- Kokius bandymus atlikdavo? - Kas žino?
Ne jis.
Šis skyrius priklauso PGK.
Vadinasi, karinis. Taigi, visi vaikai čia...
Tu...
galėjo būt ginklai.
- Mes to nežinom. - Bet logiška, tiesa?
Kuriems galams jie lindėjo čia užrakinti, jei nebuvo pavojingi?
Tai geras klausimas.
Kaspi, mano sapnuose sakei, kad išsiaiškinsi, kaip įveikt ateivius.
Išsiaiškinai?
Tie kiti. Vaikai, manau, jie - raktas.
- Rimtai? - Aš jaučiau juos.
Girdėjau juos.
Net kai buvau atsijungęs. Tik nežinojau, kad tai - jie.
Pradžioje, maniau, kad tai tu, Džam.
Bet jie kalbėjo skirtingomis kalbomis. Ir dabar kalba.
Tik jau tyliau.
Lyg būtų nutolę.
Kviečia.
Aš nežinau, kodėl mes tokie.
Susiję.
Bet galbūt galim tuo pasinaudoję kovoti.
Tai suraskim juos.
Taip, Kaspi. Kur jie? Kur nors Paryžiuje?
- Toliau, manau. - Atsiprašau.
Maniau, Kasparas - raktas. Dabar raktas - jau tie kiti vaikai.
O jis net neprisimena matęs juos.
O, ne. Bet, ne, viskas gerai, juk jis girdi jų balsus,
nors jo GPS nėra pats pažangiausias.
Ar jums tai neatrodo beprotiška?
- Liaukis, Monti... - Ne, Alfai.
Aš suprantu.
Išties beprotiška, bet visa ši kelionė tokia.
O mes vis tik čia atėjome.
Pas Kasparą.
Jei jis sako, kad tie vaikai gali padėti laimėti karą, suraskime juos.
- Ar turime ką prarasti? - Net nežinom, nuo ko pradėti.
Gal nuo čia?
Yra viena laboratorija netoli Orleano.
Arba ji kuriama. Kaip tau skamba, Kaspi?
Taip. Manau.
Jei įsiklausyčiau, galim vadovautis jų balsais.
- Man tinka. Eime. - Aš irgi už.
Taip, žinoma. Kodėl gi ne?
Kaip sakei, neturime ką prarasti? Tik savo sumautas gyvybes.
Štai ten. Pirso bazė.
Ką manai?
Mes susigrąžinsim tavo dukterį.
Rasim būdą patekti.
Gana status šlaitas, nemanai, Klarkai?
Jei iš viso prasibrausim pro vartus.
Sprendžiant iš barakų kiekio, ten mažiausiai 50 ginkluotų karių.
Prieš darydami prielaidas, pastebėkime bazę vieną dieną.
Surinkim faktus.
Klarkai, mes varom nesustodami.
Pažvelk į mus.
Išvykom 40 žmonių, dabar - vos 12.
- Praradome Džeką, dėl Dievo meilės. - Keturiolika.
Plius mes su Luku, tada 14.
Kalbu apie tuos, kurie kažką gali nuveikti.
Aš valau tavo ginklą, Henli.
Gerai. Žmonės gali pareikšti savo nuogąstavimus.
Kas dar?
Nepyk, bet ar dar daug mūsų turi žūti, kad išgelbėtume vieną?
Visi už vieną?
Vieną?
Ji - ne „viena“, ji - Sara.
Tu supranti, apie ką aš.
Vardai - svarbūs. Be jų žmonės greičiau pamirštami.
Pasakysiu, ko aš negaliu pamiršti.
Kad tai jis atvedė juos iki mūsų.
- Ne, mes to nežinom. - Jis juos girdi savo galvoje.
- Manai, tai ne dvikryptis eismas? - Viskas kitaip.
Jis tame rūke išgelbėjo mus.
- Jis sustabdė tą ateivį. - Vien paliepęs.
- Ką jis dar jiems liepia? - Nesiartink.
- O kas? Bijai, kad sužinosim tiesą? - Sakiau, nesiartink.
Visi iškvėpkime.
Tu nebuvai su mumis atvira.
Dėl to ateivių daikto.
Tu?
Iš visų jų. Rimtai?
Gerai, tiek to. Važiuokit. Pirmyn.
Man to nereikia. Pati viską padarysiu.
Tu klysti, žinok. Tau jų reikia.
Tau jų ten prireiks.
Pasilik.
Pakalbėk su jais.
Jau bandžiau su jais kalbėtis.
Ne kaip su kareiviais. Kaip su žmonėmis.
Išsigandusiais, rizikuojančiais gyvybėmis.
Parodyk jiems, kas esi.
Studijuodama mediciną, savaitę praktiką atlikau vėžininkų skyriuj.
Mačiau, kaip žmonės sužinodavo, jog mirtis gyvena jų kūnuose...
- Kur link suki? - O tu kažkur skubi?
Aš buvau apie tai pamiršusi.
Arba nustūmusi gilyn.
Nustūmusi į užmarštį, kaip daug ką.
Pasibaigus savaitei, daktaras man pasakė:
„Dažniausiai išgyvena tie,
kurie nori kautis ne vien dėl savęs.“
Dėl šeimos, dėl mylimųjų, bet dėl kažko.
Kažko didesnio nei tiesiog išgyvenimas.
O aš buvau tai pamiršusi.
Prisiminiau tai tik sutikusi jus.
Tik pamačiusi jus kovojant.
Rizikuojant gyvybėmis.
Pasiaukojant
dėl kažko daugiau.
Man labai gaila, kad netekote mylimųjų ieškodami mano dukros.
Toks skausmas yra...
Bet jei norit liautis, nustumti tai į šalį, aš suprantu.
Patikėkit manim.
Pati būčiau taip pasielgusi prieš jus sutikdama.
Jus visus.
Čia aš.
Jie žvalgosi iš oro. Ateik čia.
Laikyk. Atėmiau iš to seržanto.
Jei nebuvau bėglė iki šiol...
Ne pirmas rodeo?
Tie, kurie iš tiesų vykdo rodeo, taip nesako.
- Bėgam iš čia! - Dar ne. Palauk.
Kažkur čia.
Ką mes ten matėm?
Ta duobė. Mėlyna šviesa. Ji buvo lyg gyva.
Nes ten kažkas yra. Kažkas, siųsto ateivių.
O kariškiai nenori, kad kas apie tai sužinotų.
Supratau, kad jie mums meluoja, apsimesdami, jog gina mus.
Tas berniukas, Kasparas, manai, matė kažką?
Jis matė ne kažką.
Jis matė tai.
Kas, po velnių, vyksta Beno ūkyje?
Nežinau.
Bet turim sužinoti. Eime.
Žinau vieną saugią vietą.
Gal kažkoks evakuacijos punktas.
Viskas atidaryta.
Nieko nėra. Eime.
Gerai, klok.
Ką?
Akivaizdu, kad kažką nori pasakyti, tai klok, kol smegenys neperkaito.
Maniau, tu apsidžiaugsi.
Kaip visi mes. Po visko, ką teko išgyventi.
Pagaliau radom Kasparą.
Nejaugi?
Kaip jam vienam pavyko išgyventi ligoninėje?
- Jį vieną paliko. - Arba nepaėmė.
Taip, bet kuriuo atveju. Kodėl?
Klausyk, aš jį pažinojau ne ką blogiau nei tu, savaip, šūdinai.
Žiūrėdamas jam į akis, matydavau, kaip sukeliu jam baimę.
Ir skausmą.
Taip, mane tai užvesdavo, bet aš matydavau jį.
Dabar žiūriu jam į akis ir matau... Nežinau, nieko. Lyg tuštumą.
Pasakyk, kad to nematai.
Klausyk. Kasparo sapnai mus atvedė pas jį.
Taigi, aš pasitikėsiu jo sapnais, kad ir kur jie mus ves.
O tu gali? Juo pasitikėti?
Aš pasitikiu tavim.
Aš seku paskui tavo sapnus.
...naujos, pavojingesnės ateivių rūšies puolimai toliau plinta.
Nuo Ramiojo vandenyno šiaurės vakarų link Uolinių kalnų regiono.
Vis daugiau jų pastebima...
- Kas yra, mergyt? - Amoniako lygis
šiuose regionuose
ir padažnėję puolimai verčia žmones evakuotis,
kartais vykstant pavojinga teritorija.
...karinė bei humanitarinė pagalba...
Labas vakaras, Marlina.
...vystosi rimta situacija...
Štai.
Svetingumo dalis baigta.
Kodėl mano namuose - bėglių pora?
Ir kalbėkit tyliai, nes ką tik paguldžiau dvynius.
Žinau, tai...
Aš tik... Suprantu.
Patikėk, jei turėtume, kur eiti, eitume...
Jūs pavojingi?
Jis?
Ne. Dieve, ne.
Nes sako, kad jūs pavojingi.
Ponia, patikėkite, mes...
Atsiprašau, bet tai - šeimos pokalbis.
Mes vis dar šeima?
Bent jau teisiškai.
Bent jau tiek.
Marlina, tu rizikuoji vien kalbėdama su mumis.
Negaliu tau apsakyti, kiek daug man tai reiškia.
Bet bus verta.
Kad rasčiau Bilį.
Tu...
Tu žinai, kas nutiko Biliui? Žinai, kur jis?
Mes turim užuominą, tikrą. Mums tereikia trupučio laiko.
Ar galėtum jo suteikti?
Ne prašmatnu, bet pernakvot tiks.
- Ačiū. - Tik iki saulėtekio.
Dieve.
Gal nori apie tai pakalbėt?
Apie Bilį?
Taip. Kas jis? Koks jos vyras ar kas?
Ne, mano.
Gal prisėskim?
Bilis nebuvo blogas vyras. Nėra.
Nei melavo, nei pas kitas lakstė.
Bet mus ištiko blogas etapas, kuris niekaip nesibaigė.
Pokalbiai baigdavosi pykčiais, ir...
Mes tiesiog liovėmės kalbėję.
Keturis mėnesius.
Tada vieną dieną jis pasakė man, kad nori vaiko.
O aš atsakiau: „Juokinga, nes aš noriu skyrybų.“
Dabar tai neatrodo juokinga.
Jis apsigyveno čia, su Marlina, savo vyresniąja seserimi.
Po dviejų dienų dingo šerifas Taisonas, ir atsirado ateiviai.
Tada dingo kitir atsirado kariškiai.
Tada dingo Bilis.
Ir atsiradai tu.
Aš norėjau su juo skirtis.
Bet ne šitaip.
Jaučiuosi lyg tai būtų mano kaltė.
Mano sūnus sirgo.
Jam skaudėjo jo mažą kūnelį, supranti?
Labai.
Ir vieną akimirką aš panorau, kad šis skausmas liautųsi.
Visas skausmas, kurį jutome mes visi. Tiesiog...
kad liautųsi.
Ir tada...
atėjo gydytojas ir pranešė žinią, supranti?
Tai žiauriai sukrečia, kai šitaip netenki žmogaus.
Ar tai kada nors baigsis?
Pranešiu.
Eime.
Prakeiktas lietus, būtent tada, kai išeinam.
- Visai kaip namie. - Visai ne kaip namie.
Pasiimkim atsargų, gerai?
Žiūrėkite.
Taip! Gerai pasipildysim!
Nuskęsiu plastike, ne lietuje.
Yra tik tokio dydžio. Teks susitaikyt, gerai?
Pranešama, jog ateivių puolimas plinta...
Gal geriau šitas?
- Tai šlamštas, Pene. Palik. - Ką? Ne.
Matai? Etiketės. Naujutėlis.
Ar jis veikia?
Padarysiu, kad veiktų.
- Duokš man, gerai? - Ne. Tu jį išmesi į šiukšliadėžę.
- Pene, duokš. - Ne!
- Pen, paleisk! - Ne!
Viskas gerai.
- Ten jie? - Aišku, kad jie.
Kaspi, jauti juos? Kaip tada, mamos ligoninėje. Jie arti?
Nagi, maniau, tu su jais turi kažkokį ryšį ar ką.
Nieko nejaučiu.
Tai gerai, tiesa? Gal jie nutolo.
Šūdas! Visai arti!
Jie, regis, braunasi į pastatus.
Ne. Ne.
Viskas gerai. Tau viskas gerai, Pene. Duok rankas.
Gerai, Pene. Viskas gerai.
Jei jie čia braunasi, mes - spąstuose.
Kur tavo džedajaus galios, Skaivokeri?
Montis teisus. Turim iš čia dingti. Nagi.
Blemba!
Kaspi? Kur mums bėgti? Kur?
Čionai.
Gerai, eime.
Kaspi, vesk.
Bėgam!
Šūdas! Nėra praėjimo! Blemba!
Ką darom?
Ei, čionai!
- Jie atbėga. - Atidaryk! Eime.
Eime.
- Greičiau! - Bėk!
Eina šikt.
- O Dieve. - Bėk. Pene. Štai taip.
Penktas aukštas!
Kas per šūdas? Tu atvedei mus tiesiai pas juos!
Ei, ką darom?
Kaspi?
Aš jo nebeklausysiu! Tai jis mus įtraukė į šį mėšlą!
Išsiskleisk!
- Išsiskleisk! - Pene.
Išsiskleisk.
Aš juos girdžiu! Jie ateina!
- Išsiskleisk! - Mes patikėjom tavim ir štai kur mes!
Gerai.
Tu ir aš. Kairėn, dešinėn, kairėn. Mums viskas gerai.
Ne, negerai.
Bėgam!
Sveikas. Girdėjai apie Olmano bazę?
- O kas? - Jos neliko.
Visas padalinys nušluotas nuo žemės paviršiaus pernakt.
- Šūdas. - Sveiki.
Po galais, vaike? Pasiklydai?
Man reik pagalbos.
Kur tavo tėvai? Jie gyvi?
Ne jiems, o man reikia pagalbos.
Man kažkas negerai.
Aš pranešiu.
Tu sergi ar ką?
Neatrodai labai blogai.
Gal nuvesiu tave į mūsų izoliatorių?
Medikai tave apžiūrės.
Gerai?
Tegu pirma apžiūri tavo draugą.
Tvarka.
Mama tavim didžiuosis. Eik. Atidaryk vartus.
Tikiuosi, tu teisus, Klarkai. Nes ji varo į patį širšių lizdą.
- Saugokis! - Šūdas!
- Bėk! - Čia! Paskui mane!
Iš mašinos! Ant žemės! Dabar!
Sakiau, ant žemės. Dabar!
Ramiai.
Patikrink ją.
Po galais. Negana, kad mus puola priešai ateiviai.
Dabar dar ir žmonės tampa mūsų priešais?
- Nieko. - Tai gal paaiškinsi,
ką čia, po galais, darai?
Surinkau jus visus į vieną centrą.
Jūs apsupti! Nuleiskit ginklus!
Nuleist ginklus!
Ginklus - ant žemės!
- Žemyn! - Ir tu, kaprale.
Lai šiandien niekas nebūna nušautas.
Ramiai!
Atgal.
- Puikiai vairuoji. - Puikiai skaičiuoji.
Tu teisus. Personalo čia per mažai.
Nori žinoti, kiek žmonių yra karinėje bazėje?
Stebėk valgyklą.
Dabar suraskim ją.
Kas čia dabar?
- Suveikė, negaliu patikėt. - Sakiau tau.
Visi nori valgyt. Net ir varnos.
Pone, kliūtis kelyje...
Padėkok nuo manęs Marlinai.
Nemanau, kad ji dar nori matyt bent vieną iš mūsų.
Mes surasim Bilį. Ir visus likusius.
Ei, štiš!
Laikyk. Dėl visa ko, gerai?
Tau pavyks.
Ne pirmas tavo rodeo.
Važiuojam, vyrai! Pirmyn!
Džamila.
Būk atsargi, gerai?
Kaspi. Atsargiai, skardinė karšta.
Sušalai?
Ne. Man viskas gerai.
Štai tau ir Paryžius?
Sumautas miestas vos mūsų nepražudė.
Aš vos mūsų nepražudžiau.
Tu stengeis, Kaspi.
Tu dar sveiksti ar panašiai, tiesa?
Atmintis sugrįš.
Aš galiu padėti tau prisiminti. Prisimint mus. Ar ne?
Man padėjo šis tavo piešinys.
Visą šį laiką.
Iš pradžių tam, kad, kaip maniau, nepamirščiau tavęs.
Bet paskui supratau, kad tam, kad nepamirščiau savęs.
Tokios, kokią tu mane matei, Kaspi.
Tu įkvėpei mane tikėti.
Jei tu galėjai man padėti, aš galiu padėti tau.
Taip?
Viskas padrika.
Lyg sapnas, kurio nesurenku į visumą, supranti? Slysta iš galvos.
Tai pirma daina, kurios kartu klausėmės. Sena.
Mes autobuse, tiesa?
Taip.
Ir aš turėjau albumą?
Savo albumą.
Taip. Jis nukrito.
Taip.
Tada tu...
Aš prisimenu.
Taigi. Sara Malik.
Tokio ūgio. Aštuonerių.
Ilgi rudi plaukai. Kur ji?
Žinok, nepaisant to, ką sakei, mes - jums ne priešai.
Su visa pagarba, ponia, jūs privertėt mane tuo suabejoti.
Jūs iš Judėjimo, tiesa?
Mes nenorime nieko sužeisti. Tikiuosi, tai supratai.
Jūs sumušėte du vyrus prie vartų.
Mes norim susigrąžinti mano dukrą.
Atiduokit ją, ir mes išvyksim. Mes žinom, kad ji čia.
Klausyk, jei čia vadovauji ne tu,
tik pasakyk, kas, ir mes pakalbėsim su juo.
Niekas čia nevadovauja.
- Kas vyriausiasis pareigūnas? - Aš.
Bet kapralu mane išrinko balsavimu, ne oficialiai.
Likusi kuopa perkelta stiprinti pozicijų kitur.
Tai niekas čia nevadovauja?
Giname savo postą, kol gausim kitų nurodymų. Vykdome savo pareigą.
Todėl atmetu jūsų prašymą suteikti daugiau informacijos.
Atmeti mano prašymą?
Viskas, kas susiję su kariniais šio posto veiksmais,
yra laikoma slapta ir neturi būti pranešama civiliams.
Aišku.
Ji - mano duktė.
Kur ji?
Ką? Ten?
Ar čia ji...
BADUM
Padėk man.
Apgailestauju.
Taip.
Aš irgi.
- Aniša. - Jėzau.
Aniša!
Laikyk jį.
- Ką tu darai? - Laikyk jį!
- Nukreipk į jį ginklą. - Nereikia taip.
- Aniša. - Tuojau. Propofolis.
Ką tu darai?
Įprastom aplinkybėm suleisčiau 40 mg.
Tau suleisiu 60.
Gali paaiškint, koks tavo planas?
Ji čia buvo. Tame kambarėly.
Duosiu jam paskutinį šansą pasakyt, kur ji,
o paskui nupjausiu jam tai, ko ji pabudęs pasiges.
Aniša, tai... Tu ne tokia.
Aš būtent esu tokia! Aš - jos motina!
Klausykit. Aš irgi netekau artimųjų.
Netekau šeimos. Blemba. Prašau, liaukitės.
Aniša.
Ponia, pra...
Dabar arba niekada.
Prašau. Paklausykit. Maldauju! Prašau, tik...
- Kalbėk! - Po galais, prašau...
- Kur ji? - Jos čia nėra!
Jos čia nėra.
Apieškojau administraciją ir radau štai ką.
Jie išvežė Sarą vakar.
- Apgailestauju, Aniša. - Į Oklahomą?
Taip. Į karinę bazę.
Projektas „Aidabelis“?
Kas tai?
Kitas mūsų tikslas.
Būk rami. Mes ją rasim.
Nerasit.
Jūs jos nepasieksit.
- Mes pasiekėme tave. - Jūs nesuprantat.
Projektas „Aidabelis“ -
ne šiaip pusiau apleistas postas kaip čia.
Tai atskaitos taškas.
Ten, kur visa tai prasidėjo.
Patikėkit, jei ten nuvežta jūsų duktė, jūs jos nebematysit.
Jūs nieko negalit padaryti.
Eime. Paskui mane.
Brangi Rouze.
Rašau tau.
Nes negalėjau tau to pasakyt tada, kai gulėjom vienas šalia kito,
nes nežinau, kaip būtent tai pasakyti.
Nežinau ir dabar, bet...
Gal mes susitikom ne veltui.
Gal mūsų susitikimas - ne atsitiktinumas.
Man reikėjo žmogaus.
Mums visiems reikia žmogaus, net jei mes to nesuprantam.
Piešiniai, regėjimai.
Gal tai, kas juos susies,
kaip dėlionės dalis, esi tu.
Kaip šviesa.
Parodžiusi man kelią.
Perimetras saugus.
Parodžiusi man, kas yra pačiam centre.
Parodžiusi kelią namo.
Išvertė Egidija Namavičė