Jutro.
Kava je na štedilniku.
- Zgodaj vstajaš? - Le odkar je svet šel k vragu.
Prideš pogledat?
Koordinate izginulih?
Martin je rekel, da so "odpeljali" Liso. Tu.
Sredi noči se mi je posvetilo.
Če je tisti tvoj poba videl Williamsovo strašilo, preden so odpeljali Felixa,
je najbrž videl stvari tudi na drugih krajih.
Na vogalu, kjer so nazadnje videli Edno Reynolds, je hidrant.
Nekdo je nanj narisal obraz. Mogoče ga je videl.
Frizerski salon, kjer so nazadnje videli Dolores Kim.
Znak ima obliko škarij. Morda je narisal ta znak.
Ali pa so številke koordinate.
Mogoče so v teh risbicah kot šerifova značka.
Preučujem vse slike, vrstice, besede, številke.
- Mora biti tu. - Premor rabiš.
Ko bom končala.
- Zvenim... - Napeto?
No...
- Hotela sem reči "kot ti". - Boli.
Precej razmišljam o tem, kako se počutiš,
ko se sprehajaš po mestu, polnem izginulih ljudi.
Bila si mirna, vse do sinoči, ko se je eden od njih vrnil.
Zdaj pa...
Ne iščeš vseh, ne?
Določeno osebo iščeš.
Billyja?
- Kaj? - To številko poznam.
Registrska tablica je. Od Bena Sheltona.
Njegova nečaka Cal in Chet sta se odpeljala z njegovim vozilom in izginila.
Bila sta prva, ki sta izginila.
Šerif Tyson je našel vozilo, njiju pa ne, nato pa izginil na isti lokaciji.
Potem sta izginila tudi Sheltonova.
Točno tu.
Spirale.
Kaj če...
razmišljajo...
in se gibljejo...
spiralno?
Kaj je tu na sredini?
Sheltonova kmetija.
Kmetija je po Benovem izginotju bila prazna, nato jo je prevzela vojska.
Spremenili so jo v skladišče za hrano in podobno.
Rekel bi, da tu hranijo še kaj.
Pridi.
Toliko vojakov in bojnih sil. Le kaj stražijo?
Hrano že ne.
Zagotovo nekaj skrivajo.
Pridi.
Bližje morava priti.
Kaj je tam spodaj, hudiča?
- Signal imamo. - V redu, dejaven je.
Pripravite se.
Iskalna enota, na položaje.
Enega imamo.
Narednik, tam!
Vsiljivci! Naravnost!
- Drek. Teci, teci! - Čakaj!
Drek.
Stoj! Roke gor. Roke gor.
Prav. Mirno.
Casp, kakšen čuden kraj je to?
Mislim, da sem ležal tu.
Ne veš?
Ta poročila so drugačna od maminih. So pa v francoščini, tako da, kdo ve.
Karkoli so naredili tu, jih ni rešilo.
Razen tebe. Ti si se izvlekel.
Casp, kaj se je zgodilo?
Ne vem. Ne spomnim se niti, da sem se zbudil.
Tu sem ležal.
Na srečo nisi bil tu, ko so vdrli.
Kaj pa oni? So bili tu?
Kdo so?
Ti si to narisal, ne?
Očitno.
Se pa ne spomnim.
- Ne vem, ali sem jih sploh videl. - Kako si jih potem lahko narisal?
Eva, Elkin, Natori. Ti je znano?
To so...
Les enfants exceptionnels. Vsi so omenjeni.
Tudi ti, Caspar.
Bili so pacienti na tem oddelku.
Ne navadni. "Izjemni otroci"?
- Bili so poskusni zajčki. - Ampak za kaj?
- Kaj so testirali? - Kdo ve?
- On ne. - Vse to je del SOK-a.
Torej je vojaško. Vsak od teh otrok...
ti...
je lahko orožje.
- Ne vemo tega. - Je pa smiselno.
Zakaj bi sicer bili zaklenjeni tu? Nevarni so.
Dobro vprašanje.
Casp, v mojih sanjah si rekel, da boš ugotovil, kako premagati vesoljce.
Si?
Drugi. Mislim, da so ti otroci ključ.
- Res? - Čutim jih.
Slišim.
Tudi ko sem spal. Nisem pa vedel, da so oni.
Najprej sem mislil, da si ti, Jam.
Toda govorili so v različnih jezikih. Še govorijo.
Le da so tišji.
Kot bi bili daleč stran.
Kličejo.
Ne vem, zakaj smo taki.
Povezani.
Mogoče se združimo in vrnemo udarec.
Potem jih poiščimo.
Kje so, Casp? Nekje v Parizu?
- Mislim, da dlje. - Se opravičujem.
Ni Caspar ključ? On pa pravi, da so drugi otroci ključ.
Sploh se ne spomni, da bi jih srečal.
Ampak brez skrbi, saj jih sliši v glavi, čeprav je njegov GPS dokaj zastarel.
Se to še komu zdi noro?
- Monty, ni ti treba... - Ne, Alf.
Razumem.
Noro je, a celotno potovanje je noro.
In vse nas je pripeljalo do sem.
Do Casparja.
Poiščimo te otroke, če pravi, da lahko pomagajo, da dobimo vojno.
- Nimamo kaj izgubiti. - Ne vemo niti, kje začeti.
Kaj pa tu?
Nedaleč od Orléansa je laboratorij.
Ali so ga gradili. Ti to zveni v redu, Casp?
Ja, mislim, da ja.
Če poslušam, lahko sledimo njihovim glasovom.
- Jaz sem za. Gremo. - Jaz tudi.
Prav. Zakaj pa ne?
Kot si rekla, nimamo kaj izgubiti. Razen glave.
Tam je. Oporišče Pierce.
Kaj praviš?
Dobili bomo tvojo hčer.
Prišli bomo noter.
- Kar strmo je, se ti ne zdi? - Če pridemo mimo vrat.
Glede na barake je tam vsaj 50 oboroženih čet.
Preden karkoli sklepamo, en dan opazujmo oporišče,
da zberemo vsa dejstva.
Clark, kar naprej smo na poti.
Poglej nas.
Bilo nas je 40, zdaj nas je 12.
- Izgubili smo Jacka. - Štirinajst.
Z nama z Lukom nas je 14.
Govorim o ljudeh, ki lahko pomagajo.
Tvojo puško čistim.
Dovolj. Vsak lahko pove, kaj ga skrbi.
Še kdo?
Brez zamere, a koliko ljudi smo še pripravljeni žrtvovati zaradi ene osebe?
Ene osebe?
- Sarah je, ne oseba. - Veš, kaj mislim.
Imena so pomembna. Brez njih je veliko lažje pozabiti ljudi.
Veš, česa jaz ne bom pozabil?
Da jih je on pripeljal nad nas.
- Ne vemo tega. - V glavi jih sliši.
- Misliš, da oni njega ne slišijo? - Ni tako.
V megli nas je rešil.
- Ustavil je tistega vesoljca. - Samo z ukazom.
- Kaj jim še govori? - Stran.
- Se bojiš, da bomo izvedeli resnico? - Stran!
Pomirite se.
Tajila si nam stvari.
Tisti vesoljski predmet?
Ti?
Pa ravno ti. Res?
Prav. Pojdite. Odidite.
Ne rabim tega. Sama jo bom rešila.
Motiš se. Rabiš jih.
Spodaj jih boš rabila.
Ostani.
- Pogovori se z njimi. - Poskušala sem.
Nagovori jih kot ljudi, ne vojake.
So prestrašeni ljudje, ki tvegajo glave.
Pokaži jim, kdo si.
Na faksu sem en teden spremljala onkologa.
Bila sem zraven, ko so ljudje izvedeli, da jim ni pomoči.
- Kam to vodi? - Se ti kam mudi?
Pozabila sem na to.
Ali pa sem ta spomin potisnila na stran kot marsikaj drugega.
Onkolog mi je po koncu tedna nekaj rekel.
Rekel je: "Največ možnosti za preživetje imajo tisti,
ki so se pripravljeni boriti za več kot le sebe."
Morda za svoje družine, ljube osebe, nekaj.
Nekaj več od preživetja.
Pozabila sem na to.
Nato pa sem srečala vas.
Videla, kako se borite.
Tvegate življenje.
Dajete svoje življenje...
za nekaj več.
Žal mi je, da ste izgubili drage, ko ste iskali mojo hčer.
Takšna bolečina...
Razumem, če želite nehati, pozabiti na to bolečino.
Verjemite.
Tudi sama bi to naredila, ko vas še nisem poznala.
Vse vas.
- Hej! - Halo! Jaz sem.
Iz zraka iščejo. Pridi.
- Primi to. Naredniku sem vzel. - Če prej nisem bila ubežnica...
- Izkušena si. - To se ne govori na glas.
- Iti morava! - Ne še. Pridi.
- Tu nekje je. - Kaj je bilo tisto?
Luknja, modra svetloba. Kot bi bilo živo.
Spodaj je nekaj. Oni so to poslali. Vojska noče, da kdo izve, kaj je.
Lažejo pod pretvezo, da gre za našo varnost.
- Misliš, da je Caspar kaj videl? - Ne kar nekaj.
Tisto je videl.
Kaj se dogaja na Benovi kmetiji, madona?
Ne vem.
Izvedeti morava. Greva.
Vem, kje bova varna.
Najbrž evakuacijska točka.
Izpostavljena je.
Nikogar ni. Gremo.
Povej že.
Kaj?
Očitno bi rad nekaj povedal. Povej, preden znoriš.
Mislila sem, da boš vesel. Kot mi. Po vsem, kar smo prestali.
Končno smo našli Casparja.
Smo ga res?
Kako je samo on preživel v tisti bolnišnici?
- Edini je ostal. - Ali so ga pustili tam.
Kakorkoli. Zakaj?
Na svoj način ga poznam enako dolgo kot vidva.
Zrl sem mu v oči. Videl sem strah, ki sem ga povzročil. In bolečino.
In ja, užival sem v tem, a dejstvo je, da sem videl njega.
Ko ga zdaj pogledam, vidim nekakšno praznino.
Ne reci, da ne vidiš tega.
Do Casparja so nas pripeljale njegove sanje.
Zato jim bom zaupala, kamorkoli vodijo.
Mu ti lahko zaupaš?
Tebi zaupam.
Jaz sledim tvojim sanjam.
Napadi novejših, smrtonosnejših vesoljcev se širijo.
Od severozahoda proti Skalnemu gorovju.
- Kaj pa je? - Zaradi amonijaka
na teh območjih
in vse večjega števila napadov so evakuirali območja.
Večer, Marlene.
Izvolita. Dovolj je bilo prijaznosti.
Kaj delata ubežnika v moji hiši?
In ne povzdigujta glasu, dvojčka sta ravno zaspala.
Vem, da je to...
Vem. Če bi lahko šla kamorkoli drugam, bi šla.
Sta nevarna? Je on?
- Za božjo voljo, ne. - Pravijo, da sta.
Gospa, prisežem...
To je družinski pogovor.
Sva še vedno družina?
Pravno gledano.
Vsaj to.
Marlene, tvegaš že, ker se pogovarjaš z nama.
To mi ogromno pomeni. Se bo pa izplačalo.
Našla bom Billyja.
Ti...
Veš, kaj se je zgodilo z Billyjem?
Imava sled, pravo. Samo malo časa potrebujeva.
Nama ga lahko daš?
Ni lepo, bo pa v redu.
- Hvala. - Ob zori morata ven.
Madonca.
Bi se rada pogovorila o tem?
- O Billyju? - Ja. Kdo je? Njen mož?
Ne, moj.
Se lahko usedeva?
Billy ni bil slab moški. Ni.
Ni lagal, ni varal.
So se pa pojavile težave, ki jih nisva odpravila.
Pogovor se je stopnjeval v prepir in nehala sva se pogovarjati.
Za več mesecev.
Nato je nekega dne rekel, da si želi otroka.
Odvrnila sem: "Smešno. Jaz pa se želim ločiti."
Očitno ni bilo smešno.
Preselil se je k Marlene, svoji starejši sestri.
Dva dni pozneje je izginil šerif Tyson in prišli so vesoljci.
Nato so izginili še drugi in prišla je vojska.
Nato je izginil Billy.
In ti si prišel.
Hotela sem, da gre.
A ne tako.
Vest me peče.
Moj sin je bil bolan.
Njegovo telesce ga je bolelo.
Zelo.
Za trenutek sem hotel, da se bolečina neha.
Vsa bolečina, v vseh nas. Da preprosto...
neha.
Potem pa...
Zdravnik nama je sporočil novico.
Takšna izguba te zelo pretrese.
Ali kdaj neha boleti?
Ti povem.
Pridite.
Presnet dež ravno ko odhajamo.
- Kot doma. - To ni kot doma.
- Pojdimo po zaloge. - Poglejte.
To, ja! Zaloge.
V plastiki se bom utopila.
Samo še velike so. Morala bo biti v redu.
Napadi naj bi se širili...
Kaj pa raje to?
- Smeti so. Odloži. - Kaj? Ne.
- Čisto nov je, še listke ima. - Sploh dela?
Ga bom popravila.
- Daj mi ga. - Ne, v koš ga boš vrgel.
- Daj mi ga. - Ne!
- Pen, pusti ga. - Ne!
V redu je.
- Vesoljci? - Kdo pa?
Casp, jih čutiš? Kot v mamini bolnišnici. So blizu?
Povej že. Nisi povezan z njimi?
Ničesar ne čutim.
To je dobro, ne? Mogoče so odšli.
Drek! Blizu je!
V zgradbe vlamljajo.
Ne. Ne, ne.
V redu si. V redu si, Pen. Primi me za roko.
V redu si, Pen.
Če vdrejo sem, nam ni pomoči. Dajmo, Skywalker.
Monty ima prav. Ne moremo ostati tu. Gremo.
Pizda!
Casp, v katero smer? Nam lahko poveš, kje je varno?
Semkaj.
V redu, gremo. Caspar, ti vodi.
Tecite!
Prekleto! Slepa ulica! Jebenti!
Kaj bomo zdaj?
Sem!
- Prihajajo. - Odpri že! Hitro.
Tecite, tecite.
- Pohitite! - Tecite!
Porkadrek.
- Mojbog. - Teci, Penny. V redu.
V petem nadstropju smo!
Kaj, hudiča? Naravnost k njim si nas pripeljal!
Kaj bomo? Kaj bomo?
Casp?
Ne bom ga več poslušal! Zaradi njega smo v tej godlji!
Odpri se. Odpri se!
Odpri se. Odpri se.
- Odpri se! Odpri se! - Penny.
Odpri se.
Slišim jih! Prihajajo!
- Odpri se! - Zaupali smo ti, a smo obtičali tu!
V redu.
Ti in jaz. Levo, desno, levo. V redu sva.
V redu smo.
Nismo.
Gremo!
Si slišal za oporišče Allman?
- Kaj? - Ni ga več.
Čez noč so uničili celotno četo.
- Drek. - Halo?
Kaj, hudiča? Si se izgubil?
Pomoč rabim.
Kje imaš družino? So v redu?
Zame gre.
Z menoj je nekaj narobe.
Javil bom.
Si bolan ali kaj?
Videti si kar v redu. Pridi, peljal te bom v ambulanto.
Zdravnik te bo pregledal. Prav?
Najprej naj pregleda vašega prijatelja.
Nikogar ni.
Tvoja mama je ponosna. Pojdi odpret vrata.
Upam, da imaš prav, Clark. V osje gnezdo gre.
- Pazi! - Sranje!
- Teci! - Sem!
Ven! Na tla! Takoj!
Na tla, sem rekel. Takoj!
Počasi.
Pretipajte jo.
Nezemeljski sovražnik ni dovolj? Še ljudje bodo postali naši sovražniki?
- Ni oborožena. - Kaj pa delate, hudiča?
Zbrala sem vas na osrednjo lokacijo.
Obkoljeni ste! Odložite orožje!
Takoj ga odložite!
Odložite orožje!
- Na tla! - Ti tudi, desetnik.
Nočemo, da jo kdo skupi.
Mirno!
Gremo.
- Dobro si vozila. - Dobro si štel.
Prav si imel. Premalo jih je.
Če te zanima, koliko ljudi je v oporišču,
opazuj menzo.
Pojdimo jo poiskat.
Kaj je to, hudiča?
- Ne morem verjeti, da je uspelo. - Vsi morajo jesti, tudi vrane.
Hej!
Zahvali se Marlene v mojem imenu.
Dvomim, da si naju še želi videti.
Našla bova Billyja in druge.
Stran!
Imej to. Za vsak slučaj, prav?
Uspelo ti bo.
Tega ne delaš prvič.
Gremo!
Jamila.
Previdno, prav?
Hej.
Casp. Pazi, pločevinka je vroča.
Te zebe?
Ne, v redu sem.
Pariz pa tak.
Skoraj bi umrli.
Zaradi mene.
Poskusil si.
Še vedno okrevaš, ne?
Nisi se še vsega spomnil.
Lahko ti pomagam, da se spomniš naju.
Tvojo risbo hranim.
Ves ta čas.
Mislila sem, da zato, da te ne bi pozabila.
Čez čas sem ugotovila, da zato, da ne bi pozabila sebe.
Take, kot si me ti videl.
Zaradi tebe sem verjela.
Če si to lahko naredil zame, lahko jaz zate.
Prav?
Koščki so.
Kot sanje, ki jih pozabljam.
Prva pesem, ki sva jo skupaj poslušala. Stare zadeve.
Na avtobusu smo bili, ne?
Ja.
- Knjigo sem imel? - Zvezek.
Ja. Padel je in se odprl.
Ja. Nato si...
Spomnim se.
V redu. Sarah Malik.
Takole visoka, stara osem let, dolgi rjavi lasje. Kje je?
Nismo vaši sovražniki, kljub tistemu, kar si rekel.
Z vsem spoštovanjem, ni se zdelo tako.
Člani Gibanja ste, ne?
Nikomur nočemo nič žalega. Upam, da je to jasno.
Stražarja imata pretres možganov.
Samo mojo hčer hočemo.
Predajte jo, pa bomo šli. Vemo, da je tu.
Če nisi glavni, nam povej, kdo je, da se pogovorimo z njim.
Nihče ni glavni.
- Kdo je poveljnik? - Jaz.
Ker so me izglasovali. Ni uradno.
Preostanek čete je moral utrditi druge položaje.
Nihče ne poveljuje?
Branimo položaj, dokler ni povelja. Svojo dolžnost izpolnjujemo.
Zato vam ne bom povedal nič več.
Ne boš povedal?
Vse, kar zadeva vojaška dejanja v tem oporišču,
velja za zaupno in se ne sme izdati civilistom.
V redu.
Moja hči je.
Kje je?
Kaj? Tam?
Je tu...
Pomagaj mi.
Žal mi je.
Ja.
Meni tudi.
- Aneesha. - Hudiča.
- Aneesha! - Drži ga.
- Kaj delaš? - Drži ga!
- Pištolo uperi vanj. - To ni pravi način.
- Aneesha. - Pa ga imam. Propofol.
Kaj delaš?
Običajno bi vbrizgala 40 miligramov.
Tebi bom 60.
- Mi poveš, kaj delaš? - Tam je bila. V tisti sobi.
Dala mu bom še zadnjo možnost, da mi pove, kje je,
nato pa mu bom odstranila nekaj, kar bo pogrešal.
Aneesha, to nisi ti.
Točno to sem! Njena mama!
Tudi sam sem izgubil ljudi.
Izgubil sem družino in... Pizda. Prosim, nehaj.
Aneesha.
Prosim.
Zdaj ali nikoli.
Prosim. Poslušaj. Prosim!
- Povej! - Prekleto.
- Kje je? - Ni je tu!
Ni je tu.
V pisarni sem našel to. Sinoči so jo odpeljali.
- Žal mi je, Aneesha. - Oklahoma?
Ja. Ni vojaško oporišče.
Projekt Idabel?
- Kaj je to? - Naša naslednja postojanka.
Ne skrbi, našli jo bomo.
Ne boste.
Ne boste prišli do nje.
- Do tebe smo. - Ne razumete.
Projekt Idabel ni na pol zapuščena vmesna postaja kot to.
Ničelna točka je. Tam se je vse začelo.
Če so punčko odpeljali tja, je ni več. Nič ne morete.
Pridi z menoj.
Draga Rose, to je tisto sporočilo.
Vsebuje vse, česar nisem mogel reči, ko sva ležala drug od drugem,
saj nisem vedel, kako bi rekel. Sicer še vedno ne vem, a...
Mogoče stvari, ki so naju združile, niso bile naključne.
Ni šlo za slučaj.
Rabil sem nekoga.
Vsi rabimo nekoga, tudi če tega ne vidimo.
Risbe, vizije.
Mogoče se bo zaradi tebe vse združilo kot koščki sestavljanke.
Kot luč, ki mi kaže pot.
Čisto je.
Kaže mi, za kaj gre pri tem.
Me vodi domov.
Prevedla Nena Lubej Artnak