Elfogyott az oxigénünk.
A levegő túl mérgező. Álljunk meg!
Akkor álljatok meg!
Neked is az kéne.
Jól tudom, mi kéne nekem.
Én így nem bírok menetelni.
Hé! Te orvos vagy, nem?
Többé már nem.
Figyelj! Megértem, amin most keresztülmész.
Haltak meg szeretteim a háborúban.
Baszki, pont ezért vagyok itt. De ne feledd, hogy miért harcolunk!
Hogy megvédjük a fontosabb célt.
Nem fognak leállni.
A nő sem. Úgyhogy nem pihenhetünk.
Ha lemarad, akkor lemarad…
Ő is ember.
Mind azok vagyunk.
Ha ezt elfelejted, azzal elveszíted a háborút.
- Add ide! - Egy órája szívod!
A levegő égeti a tüdőmet.
Elég legyen!
Mit művelsz? Szükségünk van rá!
Nem! Nincs szükségünk rá.
Amire igazán szükségünk van, azt majd ők megadják.
- De a tüdőm… - Épp az új világhoz alkalmazkodik.
Kell az az égető érzés, hogy hajtson a célod felé!
Szívjátok be jó mélyen a levegőt!
Szívjátok be!
Most!
Milyen érzés?
Perzselő.
Helyes.
Ennek megvan az oka.
Itt mindennek megvan az oka.
Még az ellenségeinknek is.
Ha ők győznek,
elpusztítják az anyahajót, benne minden szerettünkkel.
De ha megállítjuk őket,
ha ma megnyerjük a háborút,
azzal bebizonyítjuk a megváltóinknak a rátermettségünket.
Készen álltok arra, hogy kiérdemeljétek az édent?
Egy haverom egyszer azt mondta, hogy őrültség lenne nem megőrülni.
Ez…
Ez az egész még nagyobb őrültség.
Hé! Tudom, hogy félsz itt lenni.
Mind félünk.
Bemegyünk, átvezetsz minket a labirintuson,
ledobjuk a bombát, aztán szépen elhúzunk.
Minél gyorsabban.
- Trev? - Igen?
Menni fog.
Odabent veszítettem el Caspart.
Én is elveszítettem.
Hozzád fordultam.
Átrepültem a fél világot, hogy megtudjam, mi történt vele.
Többé már nem érdekel.
A jövőért harcolok, Trev.
Mindannyiunk jövőjéért.
Tudom, hogy a hátad közepére sem kívánod az egészet…
De ha elpusztítjuk azt, ami odabent van,
akkor talán a kísérteteidtől is sikerül majd megszabadulnod.
Verna, ezt látnod kell!
Kábé 800 méterre van. Egymaga.
Az anya jóságos.
Szóródjatok szét!
És támadjuk meg minden oldalról?
Ne!
Ő az enyém.
Biztos jó, ha egyedül mész?
Menjetek! Keressétek meg a többit!
Kétfős csapatokban.
Ők is jönni fognak.
Azonnal lőjétek le mindet!
Te!
Gyere ide!
Mutasd azt a sebet!
A végső megpróbáltatás…
INVÁZIÓ
Még mindig semmi.
Nincs hőjel.
Biztosan ezen az ösvényen mentek?
Igen, tuti.
Gyorsabban kell haladnunk.
Nem lehet, Aneesha.
Hé! Találtam valamit.
Lábnyomokat.
Az egyikük leszakadt.
A többiek kétfős csapatokban haladtak tovább.
Ezek friss nyomok, élesek a széleik.
Melyiket kövessük?
Túl sok a lehetőség.
Ez biztosan ő. Verna.
Nem tudhatod.
Ő nem engedné, hogy bárki elszakadjon a többiektől.
Verna az.
Az anyahajó felé tart.
Itt is van valami.
De ez…
Ez tutira nem emberi.
Mi a faszom ez?
Nem egy vadász-gyilkos.
Akkor olyan, amit Mitsuki látott.
Bármi is ez, már régi a nyom. Rég járt erre.
Most ezek miatt kell aggódnunk.
Váljunk szét, és…
Fedezékbe!
- Sam! - Két lövész 11 óránál!
- Maradjatok lent! - Kettő jön két óra felől.
A nő is velük van?
- Látjátok valahol Vernát? - Csak a körvonalaikat látom. Nem tudom.
- Samson! - Nem tudom!
Hé, hé, hé! Vissza!
Arra nem lesz szükség.
Nincs fegyverem.
A barátaid voltak.
Ők tették ezt velem. Épp most gyilkolják le a többi emberemet.
Egyedül vagyok.
És nem csak ez közös bennünk.
Jól mondom?
Tudom, ki vagy.
Szuper.
Én is tudom, ki vagy.
Mindent tudok rólad, Mitsuki.
Már viszonylag régóta.
Meg kell mondjam,
lenyűgöznek a képességeid.
Az erőd.
Hogy kommunikálsz velük.
Szinte eggyé válva az idegenekkel.
Biztosan nehéz egy olyan világban élni, ahol az emberek nem is tudják,
hogy neked sokkal fontosabb szerep jutott az egészben.
Tudom, mit tettek veled.
Az a seb a tarkódon…
Tudom, mi okozta.
Állítólag az idegenek a gyilkosok, de mi tudjuk az igazságot, nem igaz?
Tudjuk, milyen kegyetlenek az emberek.
Űrlényeket is láttam ölni.
Több barátom meghalt.
Olyanok, akikre nem emlékszek, mert…
És ha azt mondanám neked…
hogy bárkit is veszítettél el,
azt visszakaphatod?
Hogy a szeretteid ott várnak abban a hajóban?
A lelkük még mindig életben van.
Ez nem igaz.
Azok csak emlékek.
Én nem így gondolom.
De ha így is lenne,
akkor legalább visszakapnád az emlékeidet.
Ami több, mint amid most van.
Igaz, Mitsuki?
Eltaláltak.
Oké.
- Súlyos? - Áthatolt a lövedék.
De ettől függetlenül el kell szorítanunk a keringésedet.
Jó.
- Készen állsz? - Aha.
Maradj velem!
Hé!
Kösz, doki.
Így!
Nincs nagy baj.
Rendbe jössz majd!
Én megvagyok! Előre!
Fedezzetek!
Hol van?
- Hol van Verna? - Mindenhol.
Áruld el, hol van!
Közeleg a megváltás.
Ez meg mit jelent?
Elmegy a hajóhoz, hogy megállítson titeket.
Ti is a megpróbáltatás részei vagytok.
Honnan tudja, merre kell mennie?
Az anya jó hozzánk.
Rátalált az egyik emberetekre.
Fuss, Jason, fuss!
Verna a hajóhoz tart.
És azt hiszem, elfogta Mitsukit.
Honnan tudod?
Ő mondta. Egyedül Mitsukival tud bejutni.
És kommunikálni az űrlényekkel.
Így győzni fog.
Meg kell állítanunk! És véget vetni az egésznek!
Mindkettőnknek ugyanaz a küldetése.
Menj!
Fedezlek. Lefoglalom őket.
Utánam!
A kozmikus óceán…
Egyszer már sikerült.
Túlélted az anyahajót, egyedül.
De most mi is itt vagyunk.
- Trev? - Ja?
Nem vagy egyedül.
Na, keressük meg azt az alagutat!
Caspar utolsó cselekedete.
Amit a szilánkkal tett.
Caspar!
Amikor hátraesett, ott volt a kezében. Aztán…
Megszűnt a kommunikáció.
Itt már se hullám, se adás nincs.
Az összes neurális jel elvágódott, mint valami elhalt ideg.
Ezért sötét.
Működni fog.
A bomba.
Működni fog.
Ha az a hangyafasznyi szilánk ezt tette, akkor…
Kurva jó vagyok.
Eddig is tudtuk, de azért jó a megerősítés.
Már csak el kell juttatnunk a célpontig.
Hogy van?
Trevante!
Hogy érzed magad?
Mehet az utolsó hajrá?
Két év.
Két évig voltam itt.
Nem aludhattam.
Még a szememet sem hunyhattam le.
Mert folyton éreztem, hallottam őket.
Most már emlékszek rá.
Még mindig érzem.
Még mindig hallom őket.
- Én nem hallok semmit, Trev. - Jó, de attól még itt vannak.
Naná, hogy itt vannak!
Úgyhogy intézzük el őket, mielőtt még ránk találnak, rendicsek?
Két év. Trev…
te mondtad.
Két éven át nem tudtak megölni.
Jobb lett volna, mert megérdemlem a halált.
De mégsem haltál meg.
Itt vagy.
Lehet, hogy oka van.
Oka lehet annak, hogy mindent túléltél.
Túlélted, Trev.
És én is.
Talán nem véletlen, hogy rátaláltunk egymásra.
Annyi idő után.
Szerintem nekünk kell véget vetnünk az egésznek. Együtt.
Oké.
Jól van, kölyök.
Nem vagyok kölyök. De rendben.
Jó, tudod, hogy értettem.
Oké.
Készen állunk, Nikhil.
Nikhil, te is?
Nikhil?
Mi… Mi a baj?
Figyelj a hangomra!
A bázison állomásozó katonák is pontosan ezt élték át.
Itt vagy velem. Velünk.
Csapdába esett.
Egy emlékben.
Hé!
Nikhil!
Nikhil, térj magadhoz!
Nikhil!
Hallod ezt?
Aha.
Hallom.
Megváltozott.
Ez egy új jel.
Új üzenet.
Mit mond?
Nem érsz hozzá?
Ha hozzáérek, az agyam…
Túl… Túl sokat látok.
Belelátsz a központi tudatba?
Érintsd meg Isten erejét!
Miért hagytad abba?
Mert nem bírja az agyam.
Nem elég erős.
Ezt ők rakták rád?
Felismerem a tervezést. Dharmax.
Ezzel szelídítették meg a vadász-gyilkosokat.
Legyengítették őket.
Csakhogy most téged gyengítenek.
De ez még rosszabb, mert hagyod.
Visszafogod az erődet, pedig szabadjára kéne engedned!
Támadás.
Ez a jel.
Az üzenet. „Támadás.”
Ezt ismétli a tudat, újra és újra.
Nikhil, figyelj a hangomra!
Itt vagy velem. Velünk.
Trev, mondj valamit!
Trev, kérlek! Gyerünk már! Muszáj…
Nem. Nem, nem, nem.
Trevante! Trevante, ne!
Maradj velem! Trevante!
Trevante!
Megvagy, ember? Hé! Chavez?
Bassza meg!
Trevante? Térj vissza hozzám!
- Figyelj rám! - Aki mellettem van, meghal!
Figyelj a hangomra!
Ne csináld ezt! Gyere vissza!
Ne nyisd ki!
Jön valaki.
Maradj ott!
Azt mondtam, állj! Különben megölöm.
A férjemet már megölted.
Elvetted tőlem.
Az emberi élet véges.
Mi a végtelenért küzdünk.
Akkor most add te az életedet!
Áldozd fel magadat, ahogy az unokaöcséddel is tetted!
Anyaként szeretett téged, te mégis megölted a semmiért.
Ő nem tudja, mi lesz.
Ó, dehogynem.
Átlátok a hazugságaidon.
Már az elejétől kezdve.
Még egy lépés, és végzek vele.
Utána én végzek veled.
Ha meg akarod menteni a családodat, akkor nincs másik esélyed, Aneesha!
Az új világban mind együtt lehettek.
Nézz már körbe!
Épp megfojtják a bolygónkat!
Csak be kell bizonyítanunk, hogy érdemesek vagyunk rá.
Mire?
Hogy visszakapjuk a szeretteinket.
Csak… Csak ezt kell bizonyítanunk!
Aztán vissza… visszakaphatjuk őket.
És így örökre együtt lehetünk.
Erről van szó, igaz?
Elveszítettél valakit.
És ezt találtad ki, hogy…
Semmit sem találtam ki.
- Láttam… - Azt láttad, amit látni akartál.
Azért találtad ki ezt a hazugságot, mert nem tudtad elviselni az igazságot.
Nem ismersz engem.
De a tekintetedet igen.
És benne a fájdalmat.
Már majdnem elfelejtettem…
de most visszahoztad.
És azt is tudom, hogy nem húzod meg a ravaszt.
Mert egyedül vele tudsz bejutni a hajóba.
Te nem látod a fától az erdőt.
Mitsuki, elmondtad neki, merre kell menni?
Az utat?
Nyomás!
Mitsuki, menjünk!
Meg kell állítanunk őket!
Nem akartalak bántani.
Figyelj a hangomra! Kérlek!
Csak halld a hangomat!
Ne csináld ezt! Gyere vissza hozzám!
Ezt hallottam már valahol.
Nem vagy igazi.
Ez nem a valóság.
Mindig is tudtam, hogyan találjalak meg.
És most te is visszajutottál hozzám.
Ahogy a Csatorna-alagútban ígérted, emlékszel?
Láttalak meghalni.
Igen, egy részem meg is halt.
Nem, ezt ők csinálják. Ez nem…
Nem lehet valóságos.
Miért nem?
Megfogtad a kezem, amikor kómában voltam.
Mi történik vele?
Akkor érezted, hogy még mindig életben vagyok.
Abban a pillanatban…
neked üzentem.
Minden erőmet beleadtam, hogy megüzenjem: ne add fel.
És hogy ne engedj el.
Fogtad a kezemet.
Kitartóan.
Órákon át.
Még akkor is éreztelek.
Nem engedtél el, Jam.
És most itt vagy.
Elment?
Elengedett?
Miért nem lőtted le?
Nem lehetett.
Lelőhettél volna, hogy eltaláld!
Nem te vagy az ellenség, Mitsuki.
Ne nyisd ki!
Kérlek, ne nyisd ki!
Hé!
Caspar, tudsz segíteni rajtuk?
Túl erős.
Nem tudom leállítani.
- Akkor hogyan segítesz rajtam? - A köztünk lévő kapcsolattal.
Ami mindig is megvolt kettőnk között.
Aminek semmi sem állhat az útjába.
Caspar, légy szíves!
Biztosan le lehet valahogy állítani.
Túl erősek.
Az idegenek
ismerik a gyengeségeinket.
Tudják, hol fáj a legjobban.
Kell lennie valaminek…
Sajnálom.
- Mindent megpróbáltunk… - Ne, ne mondja ezt a fiamról!
Még csak két éve van ezen a Földön.
- Tenniük kell valamit! - Meg…
Megtettük, amit lehetett.
Az emlékek, amiktől… amiktől a legjobban félünk.
Amiket megpróbáltunk eltemetni…
Hé!
Ebben a házban én vagyok a góré.
És úgy tudom, hogy valakik itt fogadásokat kötnek.
Itt nem, uram.
- Azt mondtam: tudom! - Ne!
Na, ki gyűjti be a zsét?
Ide a pénzemmel, faszfej!
Mint mondtam, nem tudom, miről van szó.
Ki volt az? Te?
- Papa… - Megijeszti a gyerekeket.
- Tűnjön innen! - Papa?
- Kifelé! Kifelé! - Hé!
Pia!
- Pia! - Mama…
Mama!
Meg kell állítanunk, mielőtt elérné a célját.
Segítesz nekem?
Nem te vagy az ellenség, Mitsuki.
Már magam sem tudom, mi vagyok.
Nézz rám!
Igazad volt.
Nem hasonlítunk az idegenekre.
Másképpen gondolkozunk.
Másképpen harcolunk.
És másképpen gyógyulunk.
És ott vannak a gyengeségeink is.
Mama!
Mit műveltél?
A pénzért…
Mit műveltél?
Pia?
De mi nem adjuk fel.
Küzdj velem!
Együtt küzdünk.
Rendben?
Ezek voltak Clark utolsó szavai.
„Soha ne add fel!”
Megígértük egymásnak, hogy igyekezni fogunk.
Menjünk!
Jössz?
Mitsuki?
Sajnálom.
Egyre közelebb jönnek.
Te hogyan élted túl eddig?
Most mit üzensz?
Támadás…
Nikhil!
Mitsuki!
Ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne!
Mitsuki!
Nem, nem. Sajnálom, de nem.
Nem tehetjük meg. Képtelen vagyok rá.
Nem engedhetem meg!
Húzzanak innen!
Tűnés!
Mitsuki! Mitsuki, ébredj! Mitsuki!
Térj magadhoz! Sajnálom! Ne haragudj!
Mitsuki!
Így volt?
- Te meg akartál menteni? - Mitsuki…
Miért nem mondtad el?
Számított volna…
- bármit? - Igen, nagyon is.
Már túl késő.
Mindenkit elárulok.
Mindent elpusztítok.
A fenébe!
Caspar, ne!
Visszajött az emléke…
a halálodról.
Mint mondtam,
ismerik a gyengeségeinket.
Amiket nem temettünk el.
Azt hittem, tovább tudtam lépni.
Komolyan.
Aztán megláttam Trevantét, és minden visszajött.
Azért jöttem, hogy elpusztítsam ezt a helyet, hogy bosszút álljak érted.
Tudtam, hogy eljössz.
Mindig is hittem benned.
Ahogy te is mindig hittél bennem.
Most már értem.
Az… Az egészet.
Te vagy az, akit nem tudtam eltemetni.
Te vagy a legfájdalmasabb emlékem, Casp.
A gyengeségem.
Jam?
Sosem engedtelek el.
Jam?
Jam,
most mit csinálsz?
Mit művelsz?
Jam!
Elengedlek.
Ég veled, Caspar!
Bassza meg!
Mitsuki!
Segítenem kell nekik!
Fuss, Mitsuki!
Nem jutok oda időben…
Ez…
Mitsuki.
Elcsalja őket.
Magához.
Értünk teszi.
Gyerünk, pusztítsuk el őket!
Kapjatok el!
Siessünk!
Értelmetlen halált halt.
A férjem.
A semmiért ölted meg őket!
A jobb világért haltak meg.
Ahogy mind meg fogtok halni.
Caspart
pont itt veszítettem el.
És most magunk mögött hagyjuk.
Ami elmúlt, elmúlt, Trev.
Jobb lesz, ha a bombát is magunk mögött tudjuk.
Akkor húzzunk innen!
El kell mennünk Mitsukiért!
Ő tartja távol az űrlényeket.
- Ha közelebb megyünk… - Nélküle nem megyek el.
Nem hagyom magára újra.
Oké.
Jó. Rendben van.
Futás!
Mitsuki!
Mitsuki! Hol vagy?
Mitsuki!
Itt vagyok!
Mitsuki!
Haldoklik.
Sikerült.
Mitsuki…
Mitsuki!
Tárd ki az elmédet…
Tudod már, hogy mi ez?
Engedd be az egészet!
Hiányozni fog a napkelte.
Te is lehetsz szabad.
Tudom, nem szeretsz búcsúzkodni.
Így leírom: szeretlek.
Mitsuki!
Azonnal ki kell jutnunk innen!
Most, azonnal! Gyerünk! Mozgás!
Vége van, Verna.
Mindent tönkretettetek.
Én csak látni akartam a húgomat.
Jelentést kérek!
Észak-Afrikából kaptuk a hírt,
hogy a katonáink ismét harcolnak az űrlények ellen.
A VV-erők a keleti parton hasonlóról számoltak be.
Az anyahajó jeladása megszűnt.
A neurális hálózatokkal együtt.
A vadász-gyilkosok külön mozognak.
- Nincs jel. - Nincs központi tudat.
Se központi parancs.
Kiegyenlítődött a harc.
Uram!
Mozgást érzékeltünk a Halálzónában.
Hőjeleket. Emberit.
A mieink?
Nem tudjuk.
Egyre több hírt kapunk a frontokról.
Úgy tűnik, fordult a kocka. Az emberi erők…
Tiencsin tartományból
győzelmet jelentettek.
Katonáink sikeresen visszaverték a megszállókat.
A levegő méregtartalma csökken
a portálok környékén, erre évek óta nem volt példa, így…
A kettes és az ötös portálhoz megérkezett az erősítés.
A hadsereg sikeresen visszaszorított egy csapatot
egészen a portálig.
A VV szóvivői megerősítették,
hogy az idegenek külön-külön harcolnak.
Legutóbbi értesüléseink szerint
a vadász-gyilkosok elleni stratégia sikeresnek bizonyul,
most, hogy megszűnt a központi tudat…
Cole parancsnok szolgálatra jelentkezik.
Mármint Cole tábornok.
A hatos kvadránsban sincs semmi, uram.
Keressétek tovább!
Valahol ott kell lennie.
Uram, aludnia kéne.
Nem, amíg meg nem találjuk.
Anyuci!
Annyira sajnálom!
Ezt az apukátok küldte.
Mindhármatoknak szánta.
Most már vége van, anya?
Nem tudom.
De bármi is történjen…
azt együtt átvészeljük.
Menjünk be!
FÖLD BOLYGÓ - AZ INVÁZIÓ UTÁNI 1. NAP
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra