Vi er tomme for oksygen. Luften er for giftig. Vi må hvile.
- Så hvil. - Du trenger hvile.
- Jeg vet hva jeg trenger. - Jeg klarer ikke mer.
Er du ikke lege?
Ikke nå lenger.
Jeg skjønner hvordan du har det. Jeg har også mistet folk i krigen. Familie.
Det var derfor jeg vervet meg. Men ikke glem hva vi kjemper for.
Vi beskytter et viktigere oppdrag.
De gir seg ikke. Hun gir seg ikke. Vi kan ikke gi oss.
Kan han ikke holde følge, så kan han ikke det.
Han er bare et menneske. Vi er bare mennesker.
Hvis du glemmer det, har du tapt krigen alt.
- Jeg trenger den. - Du har hatt den en time.
Det er nok!
- Hva er det du gjør? Vi trenger det. - Nei! Det gjør vi ikke.
Hva enn vi trenger, vil de skjenke oss det.
- Lungene mine… - Tilpasser seg den nye verdenen.
Svien du kjenner, er drivstoffet du trenger til å fullføre dette.
Slipp luften inn i lungene.
Slipp den inn!
Nå.
Hvordan kjennes det?
Det brenner.
Bra.
Det er en grunn til det. Det er en grunn til alt dette.
Selv fiendene våre der ute.
Hvis vi lar dem vinne,
ødelegger de moderskipet og våre kjære inni det.
Men hvis vi stopper dem, hvis vi vinner krigen i dag,
beviser vi for frelserne våre at vi er verdige.
Er dere klare til å fortjene evigheten?
En venn sa at jeg ville vært sprø om jeg ikke var sprø nå.
Og dette…
Dette er fullstendig sprøtt.
Jeg vet at det er skremmende å være her. Det er det for oss alle.
Vi går inn, du får oss gjennom labyrinten og til midten.
Vi setter bomben der og kommer oss ut.
Inn og ut.
- Trev. - Ja.
Du klarer dette.
- Jeg mistet Caspar der inne. - Det gjorde jeg også.
Jeg kom til deg. Fløy over halve kloden for å finne ut hva som skjedde med ham.
Jeg bryr meg ikke lenger.
Jeg kjemper for framtiden. Vår framtid. Alles.
Jeg vet at dette er det siste stedet du vil være.
Men hvis vi ødelegger det som er der inne,
ødelegger du kanskje spøkelset som svever rundt inni der.
Verna, du må se dette.
Ser ut som høyst en kilometer. Hun er alene.
Moderen skjenker. Spre dere.
- Og angripe henne fra alle sider? - Nei.
Jeg tar meg av henne.
- Sikker på at du klarer deg alene? - Spre dere. Finn de andre.
Tomannslag.
De kommer.
Skyt dem når dere ser dem.
Du.
Kom hit. La meg se såret.
Den endelige testen.
Fortsatt ingenting. Ingen varmesignaler.
- Er du sikker på at de gikk her? - Ja.
- Vi må være raskere. - Det kan vi ikke, Aneesha.
Hei! Jeg har noe her. Fotspor.
Ett sett går bort her.
Resten deler seg i tomannslag.
Og de er ferske. Kantene er skarpe.
Hvilke følger vi etter? Det er for mange.
- Det må være henne. Verna. - Det vet du ikke.
Hun lar ingen trekke seg eller gå for seg selv.
Det er henne.
Hun er på vei til moderskipet.
Jeg tror jeg har noe her.
Men dette…
Dette er ikke et menneske.
- Hva er det? - Det er ikke en jeger-morder.
Det er nok et av romvesenene Mitsuki så.
Men det er borte for lengst. Det er dem vi må passe oss for.
La oss dele oss og…
Søk dekning!
- Sam! - To skyttere klokken elleve.
- Bli nede. - To til på vei klokken to.
- Er hun der? Ser du henne? Verna? - Jeg ser konturer. Jeg vet ikke.
Samson!
Jeg vet ikke.
Hei, hei, hei! Tilbake!
Den trenger du ikke. Jeg er ubevæpnet.
Vennene dine gjorde dette mot meg.
De dreper resten av folkene mine nå. Jeg er alene.
Det er ikke det eneste vi har til felles. Er det vel?
Jeg vet hvem du er.
Bra.
Jeg vet hvem du er også. Jeg vet alt om deg, Mitsuki.
Jeg har kjent til deg lenge.
Jeg må si at jeg er fascinert over kreftene dine.
Evnen din.
Til å kommunisere med dem. Være som dem.
Det må være vanskelig å leve i en verden full av mennesker som ikke forstår
at du er en del av noe større enn dem.
Jeg vet hva de gjorde mot deg. Arret i nakken.
Jeg vet hva det kommer av.
De sier at romvesenene er morderne, men vi vet hva sannheten er.
Vi vet om menneskehetens ondskap.
Jeg har sett romvesener drepe også. Jeg har mistet mennesker.
Mennesker jeg ikke husker fordi…
Hva om jeg sa…
…at de du har mistet, kan du få tilbake?
At dine kjære er inne i skipet.
Ånden og sjelen deres er i live.
- Det er ikke sant. Det er bare minner. - Det tror jeg ikke på.
Men selv om jeg gjorde det, ville du i det minste hatt minnet om dem.
Som er mer enn du har nå. Er ikke det sant, Mitsuki?
Jeg er truffet.
Greit.
- Er det ille? - Kulen gikk gjennom.
Det er rent, men vi må stoppe blodsirkulasjonen.
Greit.
- Er du klar? - Ja.
Bli her!
Hei.
Takk, doktor.
Her.
Det går bra.
Du klarer deg.
Det går bra! Rykk frem!
Dekk meg!
Hvor er hun?
Hvor er Verna?
- Overalt. - Fortell meg hvor hun er.
- Frelsen er nær. - Hva skal det bety?
Hun går til skipet, og hun skal stoppe dere.
Dere var bare en del av testen.
Hvordan vet hun veien inn?
Moderen skjenker. Hun ga oss en av dere.
Løp, Jason!
Verna er på vei til skipet. Og jeg tror hun har Mitsuki.
Hvordan vet du det?
Han fortalte meg det. Mitsuki er inngangsbilletten hennes.
Måten å kommunisere med romvesenene på. Hennes måte å vinne på.
Vi må stoppe henne. Avslutte dette.
Du og jeg har samme mål.
Gå. Jeg skal dekke deg. Jeg skal holde dem opptatt.
På meg!
Cosmic ocean.
Du har gjort dette før. Du overlevde her alene.
Du er ikke alene nå.
- Trev? - Ja.
Du er ikke alene.
La oss finne den mørke passasjen.
Det var det siste Caspar gjorde. Med skåret.
Caspar!
Da han ble blåst bakover, hadde han det i hånden.
Det kuttet kommunikasjonen. Det er ingen strøm her, ingen overføring.
Nervesignalene er avskåret som en død nerve.
Det er derfor det er mørkt.
Det vil fungere. Med bomben.
Det vil fungere.
Hvis det lille skåret deres kunne gjøre dette, så…
…er jeg et geni.
Ikke at det er noe nytt. Vi må bare få bomben til målet.
- Hvordan er det med ham? - Trevante?
Hvordan går det med deg? Er du klar til siste innspurt?
Det var to år. Jeg var her inne i to år.
Jeg fikk ikke sove. Jeg lukket ikke øynene engang.
For hele tiden kunne jeg høre dem og føle dem.
Jeg husker alt nå.
Jeg kan fortsatt føle dem. Jeg kan fortsatt høre dem.
- Jeg hører ingenting. - De er her fortsatt.
Ja, det er de. Så hva med å få det gjort før de finner oss?
To år.
Trev…
Du sa det. De kunne ikke drepe deg på to år.
De skulle gjort det, for jeg fortjener å dø.
Det gjorde du ikke.
Og du er her.
Kanskje det er en grunn til det.
Kanskje det er en grunn til at du stadig overlever. Du overlevde.
Det samme gjorde jeg.
Kanskje det er en grunn til at vi fant hverandre igjen etter alt sammen.
Kanskje det var meningen at vi skulle fullføre alt dette sammen.
Greit.
- Det er greit, vesla. - Fortsatt ikke et barn, men ja.
Ja. Du vet hva jeg mener.
Greit.
Vi er klare, Nikhil.
Nikhil, er du klar?
Nikhil?
Hva er det som skjer?
Lytt til stemmen min.
Det var dette soldatene opplevde på basen.
Du er her med meg. Med oss.
Han er fanget.
Han er fanget i et minne.
Oi.
Nikhil.
Nikhil, våkne.
Nikhil!
Hører du det?
Ja.
Det gjør jeg.
Det forandrer seg.
Det er et nytt signal.
En ny melding.
Hva sier det?
- Tar du ikke på det? - I så fall vil sinnet mitt…
Jeg ser for mye.
Kan du se inn i bolets sinn?
Berøre Guds makt.
Hvorfor slutte?
Sinnet mitt takler det ikke. Det er ikke sterkt nok.
Satte de det på deg?
Jeg kjenner konstruksjonen. Det er fra Dharmax.
Det var sånn de temte jeger-morderne.
Svekket kreftene deres. Men nå gjør de det mot deg.
Det er verre. Du gjør det mot deg selv.
Du holder tilbake når du skulle sluppet det fri.
Angrip.
Det er signalet.
Meldingen. "Angrip."
Det er det bolet sier om og om igjen.
Nikhil, lytt til stemmen min.
Du er her sammen med meg. Med oss.
Trev, si noe.
Trev, vær så snill. Kom igjen. Du må… Nei. Nei, nei, nei.
Trevante. Trevante, nei.
Bli hos meg. Trevante.
Trevante!
Går det bra, kompis? Chavez?
Faen!
Kom tilbake til meg.
- Hør på meg. - Alle som kommer nær meg, dør.
Lytt til stemmen min. Ikke gjør dette. Kom tilbake til meg!
Ikke åpne.
Det er noe der.
Bli stående.
Stopp, ellers dreper jeg henne.
Du drepte mannen min.
Du tok ham fra meg.
Menneskeliv er endelige. Vi kjemper for det uendelige.
Så gi opp livet ditt.
Ofre livet ditt som du ofret nevøen din.
Han elsket deg som en mor, og du drepte ham uten grunn.
- Hun forstår ikke hva som kommer. - Jeg forstår alt. Løgnene dine.
Fra starten av.
Tar du ett skritt til, dreper jeg henne.
Og så dreper jeg deg.
Hvis du vil redde familien din, er dette måten å gjøre det på, Aneesha.
Dere kan være sammen i den nye verdenen.
Se deg rundt!
De dreper vår verden.
- Vi må bare vise dem at vi er verdige. - Verdige til hva?
En gjenforening med alle vi har mistet.
Vi må bare vise at vi er gode.
Og så kan vi få dem tilbake. Og de kan være sammen med oss for alltid.
Og det er det dette handler om?
Du mistet noen. Og du fant på alt dette så du kan…
Jeg har ikke funnet på noe.
Jeg så…
Du så det du ville se.
Du fant på løgner fordi du ikke kunne håndtere sannheten.
Du kjenner meg ikke.
Jeg kjenner det uttrykket. Jeg kjenner smerten.
Jeg hadde nesten glemt det…
…til du brakte det tilbake.
Og jeg vet at du ikke kommer til å trekke av.
For hun er den eneste som kan få deg inn i skipet.
Du er så blind at du ikke ser det som er foran deg.
Mitsuki, fortalte du henne hvor hun skulle gå?
Veien inn?
Kom igjen.
Mitsuki, kom. Vi må stoppe dem.
Jeg hadde ikke tenkt å skade deg.
Lytt til stemmen min. Bare lytt til stemmen min.
Ikke gjør dette. Kom tilbake til meg.
Jeg kjenner de ordene.
Ikke ekte.
Dette er ikke ekte.
Jeg har alltid klart å komme meg til deg.
Og nå har du klart å komme til meg.
Det er som det du lovet i Kanaltunnelen.
Jeg så deg dø.
- Ja, en del av meg gjorde det. - Nei, dette er dem. Dette er ikke…
- Dette kan ikke være ekte. - Hvorfor ikke?
Du kalte på meg da jeg var i koma.
Hva er det som skjer?
Du kunne kjenne at jeg levde da du holdt hånden min. Det øyeblikket…
Jeg sendte deg et budskap.
Jeg kalte på deg med alt i meg for å si at du ikke måtte gi opp.
Ikke gi slipp.
Og du holdt hånden min.
Du holdt den.
I timevis.
Jeg kunne kjenne deg.
Du ga ikke slipp, Jam.
Og nå er du her.
Er hun borte? Gikk hun fra deg?
- Hvorfor skjøt du henne ikke? - Jeg hadde ikke klart sikte.
- Hvorfor skjøt du ikke meg først? - Du er ikke fienden, Mitsuki.
Ikke åpne.
Oi.
Caspar, kan du hjelpe dem?
Det er for kraftig. Jeg kan ikke stoppe det.
- Hvordan kan du hjelpe meg? - Vi er forbundet.
Det har vi alltid vært. Du og jeg. Ingenting kan stoppe det.
Caspar, vær så snill. Det må være en måte å stoppe det på.
De er for sterke.
Romvesenene kjenner svakhetene våre.
De vet hvor de skal ramme oss, skade oss.
Det må være noe du kan gjøre.
- Jeg beklager. Vi har prøvd alt… - Ikke si det om sønnen min.
Han har vært i denne verden i bare to år. Du må gjøre noe.
Vi har gjort alt vi kan.
Minnene vi frykter aller mest.
Alt vi har prøvd å begrave.
Oi.
Jeg styrer disse leilighetene. Og det har vært gambling her.
- Det er ingen gambling her. - Jeg sa at jeg vet det.
Jeg vil vite hvem som tar imot veddemål. Og jeg vil ha pengene mine.
Som jeg sa, jeg vet ikke hva du snakker om.
Hvem er det? Er det du?
- Pappa… - Du skremmer barna.
- Gå ut. - Pappa?
- Kom deg ut! - Hei!
Pia!
- Pia! - Mamma…
Mamma.
Vi må stoppe henne før hun kommer seg til dem.
Kan du hjelpe meg? Du er ikke fienden, Mitsuki.
Jeg vet ikke hva jeg er.
Se på meg.
Du hadde rett.
Vi er ikke som romvesenene.
Vi tenker ikke som ett.
Vi kjemper ikke som ett.
Og vi leges ikke som ett.
Og vi har svakheter.
Mamma.
Hva har du gjort?
For penger…
Hva har du gjort?
Pia?
Men vi prøver for hverandres skyld.
Kjemp med meg.
Vi kan kjempe sammen.
Greit?
Det var det siste han sa til meg.
Clark.
"Fortsett å prøve."
Vi lovet å fortsette å prøve.
Kom nå.
Kommer du?
Mitsuki?
Jeg er lei for det.
De kommer nærmere.
Hvordan har du overlevd her?
Hva sier du nå?
Angrip…
Nikhil.
Mitsuki.
Nei, nei, nei.
Mitsuki.
Nei. Beklager. Nei.
Vi kan ikke gjøre dette. Jeg kan ikke gjøre det. Du får ikke gjøre det.
Dra til helvete!
Mitsuki!
Mitsuki, våkne! Mitsuki!
Våkne!
Jeg er lei for det.
Mitsuki!
Er dette ekte?
Prøvde du å redde meg?
Mitsuki.
Hvorfor fortalte du det ikke?
Ville det… spilt noen rolle?
Ja, det ville det.
Det er for sent. Jeg har forrådt alle.
Jeg ødelegger alt.
Pokker.
Caspar, nei.
Han husker…
…da du døde her inne.
Som jeg sa, de kjenner svakhetene våre.
Det vi ikke har begravd.
Jeg trodde jeg hadde gått videre. Det gjorde jeg.
Så fikk jeg se Trevante, og alt kom tilbake.
Jeg kom hit for å ødelegge stedet på grunn av det det gjorde mot deg.
Jeg visste at du kom.
Jeg sluttet aldri å tro det. Akkurat som du aldri sluttet å tro på meg.
Jeg forstår det nå.
Jeg forstår alt.
Du er det jeg ikke kan begrave.
Du er mitt vondeste minne, Casp.
Du er min svakhet.
Jam?
Jeg ga aldri slipp på deg.
Jam?
Jam, hva er det du gjør?
Hva er det du gjør?
Jam.
Gir slipp på deg.
Adjø, Caspar.
Pokker.
Mitsuki!
Jeg må hjelpe dem!
Løp, Mitsuki!
Jeg rekker det ikke.
Det er…
Mitsuki.
Hun trekker dem bort.
- Mot seg selv. - Hun gir oss en sjanse.
Så la oss gjøre slutt på dem.
Kom og ta meg.
Kom igjen.
Han døde uten grunn.
Mannen min.
Du drepte ham og dem alle uten grunn.
De døde for en bedre verden. Dere skal alle dø for det.
Caspar. Det var her jeg mistet ham.
Det er her vi forlater ham.
Fortiden er fortid.
Ja. Vi vil legge den i fortiden så fort vi kan.
La oss komme oss ut.
Vi må finne Mitsuki.
- Hun holder dem unna oss. Hvis vi… - Jeg går ikke fra henne.
Jeg går ikke fra henne igjen.
Greit.
Greit. Det går bra.
Løp.
Mitsuki!
Mitsuki! Hvor er du?
Mitsuki!
Jeg er her!
Mitsuki!
Det dør.
Vi klarte det.
Mitsuki.
Mitsuki!
Åpne sinnet.
Husket du hva dette er?
Slipp alt inn.
Jeg kommer til å savne solskinnet.
Du kan bli fri.
Jeg vet at du hater å gjøre dette.
Jeg elsker deg.
Mitsuki.
Vi må ut herfra. Vi må ut. Løp, løp, løp!
Det er over, Verna.
Dere ødela alt.
Jeg ville bare møte søsteren min.
Hva er status?
Rapporter fra Nord-Afrika sier at soldatene våre stopper jeger-mordere.
VFK-styrker øst i Amerika sier det samme.
Moderskipet sender ikke.
Nerve-nettverket deres er nede.
Jeger-mordere opererer på egen hånd.
- Ingen signaler. - Eller bol.
Ingen sentralkommando.
Nå er det rettferdig kamp.
Sir. Vi fanger opp bevegelser i dødssonen.
Varmesignaler. Mennesker.
- Er de våre? - Usikkert.
Vi får rapporter fra fronten.
Kampen har snudd, og menneskelige styrker…
Det meldes om seier i Tianjin-provinsen.
Troppene våre slår inntrengerne tilbake.
De giftige gassene nær portalsoner
minsker for første gang på flere år, og mennesker…
Forsterkninger er ved portalsone to og fem.
Soldater kunne presse en gruppe tilbake til portalen.
Representanter for VFK har bekreftet at romvesenene kjemper alene.
Rapporter sier at strategien
mot jeger-mordere uten forbindelse til bolets hjerne er vellykket så langt…
Sersjant Cole til tjeneste.
Du mener kaptein Cole.
- Ingen signaler fra kvadrant seks. - Let videre.
Hun må være der ute et sted.
- Kanskje du bør få deg litt søvn. - Ikke før vi finner henne.
Mamma!
Det er så leit.
Faren din ville at du skulle ha dette.
- Han skrev det til dere alle. - Er det over, mamma?
Jeg vet ikke.
Men uansett hva som skjer, skal vi komme gjennom det sammen.
Kom nå.
JORDEN - DAG 1 ETTER INVASJONEN
Tekst: Evy Hvidsten