Brez kisika smo.
- Zrak je preveč strupen. Počivati moramo. - Pa dajte.
- Ti moraš počivati. - Vem, kaj moram.
Ne morem več.
Zdravnica si, ne?
Nič več.
Razumem, kaj prestajaš. Tudi jaz sem izgubila družino v tej vojni.
Zato sem zdaj tu. A ne pozabi, za kaj se borimo.
- Odprava je na prvem mestu. - Ne bodo odnehali.
Ona ne bo odnehala. Ne moremo se ustavljati.
Če nam ne more slediti, pač ne more.
Samo človek je. Vsi smo samo ljudje.
Če pozabiš na to, si že izgubil vojno.
- Rabim ga. - Dovolj.
Pljuča mi gorijo.
Dovolj!
- Kaj delaš? Potrebujemo kisik. - Ne potrebujemo ga!
Oni nam bodo dali tisto, kaj potrebujemo.
- Moja pljuča… - Novemu svetu se prilagajajo.
Ogenj, ki ga čutiš, poganja naš boj.
Vdihnite ta zrak.
Vdihnite ga!
Zdaj.
Kakšen je občutek?
Peče.
Dobro. Z razlogom.
Za vse to obstaja razlog. Tudi za naše sovražnike.
Če dovolimo, da zmagajo,
bodo uničili matično ladjo in vse naše drage v njej.
Če pa jih ustavimo, če danes dobimo to vojno,
bomo svojim odrešenikom dokazali, da smo vredni.
Ste si pripravljeni zaslužiti večnost?
Prijatelj je rekel, da bi bilo noro, če ne bi bili nori.
To je totalno noro.
Hej. Vem, da ti ni prijetno spet biti tu. Nikomur ni.
Spravi nas do središča, nastavimo bombo, zbežimo in končano.
Noter in ven.
- Trev? - Ja.
Zmogel boš.
- Tam notri sem izgubil Casparja. - Jaz tudi.
K tebi sem prišla, da bi izvedela, kaj se mu je zgodilo.
Ni mi več mar.
Za prihodnost se borim. Prihodnost vseh nas.
Vem, da si ne želiš biti tu.
A če uničimo tisto, kar je v ladji, bo v tvoji glavi mogoče spet mir.
Verna, pridi pogledat.
Največ 800 metrov. Sama je.
Mati daje.
- Razkropite se. - Jo napademo z vseh strani?
Ne. Jaz bom poskrbela zanjo.
Boš zmogla sama?
Razkropite se. Poiščite ostale. Dvočlanske ekipe.
Prihajajo. Postrelite jih.
Ti.
Pridi sem.
Pokaži mi rano.
Zadnji preizkus.
Še kar nič. Ne zaznavam toplotnih signalov.
- Je to res njihova sled? - Ja.
- Hitreje moramo hoditi. - Ne moremo.
Hej! Našel sem stopinje.
Eden je šel v to smer, ostali so se razdelili v dvočlanske ekipe.
Stopinje so sveže, robovi so še ostri.
Komu naj sledimo? Preveč jih je.
- To je gotovo Verna. - Ne moreš vedeti.
Ne bo dovolila, da jo kdo ucvre.
Ona je.
Proti matični ladji gre.
Mislim, da sem nekaj našel.
Te stopinje niso človeške.
Kaj je to, jebenti?
Lovec-ubijalec že ni.
Eden tistih vesoljcev, ki jih je Micuki videla.
Karkoli je, stopinje niso sveže. Ni ga več.
Tiste nas morajo skrbeti.
Razdelimo se in…
V zaklon!
- Sam! - Strelca na levi.
- Na tla! - Še dva na desni.
Kaj pa ona? Vidiš Verno?
- Samo oblike vidim. Ne vem. - Samson!
Ne vem!
Halo! Nazaj!
Ne rabiš pištole. Neoborožena sem.
To so mi naredili tvoji prijatelji.
Pravkar pobijajo moje može. Čisto sama sem.
Še nekaj imava skupnega. Kajne?
Vem, kdo si.
Dobro. Jaz pa vem, kdo si ti.
Vem vse o tebi, Micuki.
Že zelo dolgo vem zate.
Moram priznati,
da me tvoje moči navdušujejo.
Tvoj dar.
Komuniciraš lahko z njimi.
Si takšna kot oni.
Gotovo je težko živeti v svetu, polnem ljudi, ki se ne zavedajo,
da si del nečesa, veliko večjega od njih.
Vem, kaj so ti naredili. Brazgotina na vratu.
Vem, od kod ti.
Pravijo, da so vesoljci ubijalci, a midve poznava resnico.
Poznava okrutnost človeštva.
Tudi vesoljci pobijajo. Izgubila sem ljudi,
- ki se jih sploh ne spomnim… - Kaj če ti povem,
da se vsi, ki si jih izgubila, lahko vrnejo k tebi?
Da so tvoji dragi v tisti ladji?
Njihovi duhovi in duše so še vedno živi.
To ni res.
- Samo spomini so. - Tega ne verjamem.
A tudi če bi, bi vsaj imela spomine nanje.
To je več, kot imaš zdaj.
Ni tako, Micuki?
Zadeli so me.
Dobro.
- Je hudo? - Krogla je šla skozi.
Rana je čista, a vseeno jo moram podvezati.
V redu.
- Si pripravljen? - Ja.
Držite se me!
Hej.
Hvala, dohtarica.
Takole. V redu je. Preživel boš.
V redu sem, pojdi!
Krijte me!
Kje je? Kje je Verna?
- Povsod. - Povej mi, kje je.
- Odrešitev prihaja. - Kaj to pomeni?
V ladjo gre. Vse vas bo ustavila.
Samo del preizkusa ste.
Kako ve, kje je vhod?
Mati daje.
Dala nam je eno vaših.
Teci, teci!
Verna gre k ladji. Mislim, da ima Micuki.
- Kako veš? - Povedal mi je.
Micuki jo bo spravila noter. Preko nje bo komunicirala z vesoljci.
Tako bo zmagala. Moramo jo ustaviti in končati to.
Isto nalogo imava.
Pojdi.
Krila te bom. Zamotila jih bom.
Za menoj!
Kozmični ocean.
Enkrat ti je že uspelo. Sam si preživel tu.
Zdaj nisi sam.
- Trev? - Ja?
Nisi sam.
Pa poiščimo temen hodnik.
Zadnje Casparjevo dejanje.
Z odkruškom.
Caspar!
Ko ga je vrglo nazaj, ga je imel v roki.
To je prekinilo stik. Tu skozi ni toka, prenosa.
Nevralni signali so prekinjeni kot pri odmrlem živcu.
Zato je tema.
Bomba bo delovala.
Delovala bo.
Če je tisti mali odkrušek naredil to, potem…
Genij sem, kar sicer vsi vemo, a vseeno.
Bombo moramo spraviti do tarče.
Kako je z njim?
Trevante?
Kako si? Na ciljni ravnini smo.
Dve leti. Dve leti sem bil tu.
Nisem mogel spati. Niti oči nisem zaprl.
Ves čas sem jih slišal in čutil.
Zdaj se vsega spominjam.
Še vedno jih čutim.
- Še vedno jih slišim. - Jaz nič ne slišim.
- Že, a še vedno so tu. - Seveda so, madona.
Zato se lotimo dela, preden nas najdejo.
Dve leti. Trev.
Sam si rekel.
- Dve leti te niso mogli ubiti. - Morali bi, saj bi si zaslužil umreti.
Pač nisi umrl.
Tukaj si.
Morda obstaja razlog za to.
Mogoče z razlogom vedno znova preživiš.
Preživel si, Trev.
Jaz pa tudi.
Mogoče sva se po vsem tistem z razlogom spet našla.
Ves čas.
Mogoče nama je bilo usojeno, da to skupaj končava.
V redu.
- V redu, mala. - Še kar nisem mala, a ja.
- Veš, kaj mislim. - Prav.
Nikhil, pripravljena sva.
Nikhil, si pripravljen?
Nikhil?
Kaj se dogaja? Prisluhni mojemu glasu.
To so doživeli vojaki v tistem oporišču.
Tu si z menoj. Z nama.
Ujet je.
V spominu je ujet.
Halo.
Nikhil.
Nikhil, zbudi se.
Nikhil!
Slišiš to?
Ja. Slišim.
Spreminja se.
To je nov signal. Novo sporočilo.
Kaj pravi?
Ne dotikaš se ga?
Če bi se ga, bi moj um…
- Preveč vidim. - V kolektivno zavest vidiš?
Božje moči se dotikaš.
Zakaj bi nehala?
Moj um tega ne prenese. Ni dovolj močan.
Oni so ti to namestili?
Poznam to napravo. Dharmaxova je.
Tako so ukrotili lovce-ubijalce. Ublažili njihove moči.
Zdaj pa to delajo tebi.
Še huje. Sama si to delaš.
Zadržuješ se, ko bi morala biti odprta za to.
Napad.
To sporočajo. Napad.
Kolektivna zavest v eno ponavlja, naj napadejo.
Nikhil, poslušaj me. Tu si z menoj. Z nama.
Trev, reci kaj.
Trev, prosim, moraš…
Ne. Ne, ne.
Trevante. Trevante, ne. Ostani priseben. Trevante.
Trevante!
Si v redu? Chavez?
Jebenti!
- Zbudi se. Poslušaj me. - Vsi, ki se mi približajo, umrejo.
Poslušaj me. Ne delaj tega. Zbudi se!
Ne odpri.
Nekaj prihaja.
Stoj.
- Stoj ali pa jo ubijem. - Moža si mi ubila.
Vzela si mi ga.
Človeško življenje je omejeno. Borimo se za neskončnost.
Pa daj svoje življenje.
Žrtvuj svoje življenje, kot si nečakovo.
Rad te je imel kot mamo, ti pa si ga zaman umorila.
- Ne vidi, kaj sledi. - Vse vidim.
Vse tvoje laži. Od začetka.
Še korak, pa jo bom ubila.
Potem pa bom jaz ubila tebe.
Samo tako lahko rešiš svojo družino.
V novem svetu ste lahko vsi skupaj.
Ozri se naokoli! Ubijajo naš svet!
- Le dokazati jim moramo, da smo vredni. - Česa?
Ponovnega srečanja z vsemi, ki smo jih izgubili.
Samo dokazati se moramo.
Nato se nam bodo vrnili. Za vedno bomo skupaj.
Za to gre, kajne?
Nekoga si izgubila.
- Vse to si si izmislila. - Ničesar si nisem izmislila.
- Videla sem. - Videla si, kar si hotela videti.
Domislila si se laži, ker nisi prenesla resnice.
Ne poznaš me.
Poznam ta pogled. To bolečino.
Skoraj sem jo že pozabila,
nato pa si jo obudila.
Vem, da je ne boš ustrelila,
ker brez nje ne boš prišla v ladjo.
Tako si zaslepljena, da ne vidiš očitnega.
Micuki, si ji povedala, kam naj gre?
Kje je vhod?
Greva. Greva, Micuki.
Morava jih ustaviti.
Nič ti ne bi naredila.
Poslušaj me. Prosim. Samo poslušaj me.
Ne delaj tega. Vrni se k meni.
Poznam te besede.
Nisi resničen.
To ni resnično.
Vedno sem vedel, kako te doseči.
Zdaj pa si ti prišla k meni.
To si obljubila v Evrotunelu. Se spomniš?
Videla sem te umreti.
En del mene je res umrl.
Ne, to so oni, ne…
- Ne more biti resnično. - Zakaj ne?
Priklicala si me, ko sem bil v komi.
Kaj je narobe?
Ko si me držala za roko, si čutila, da sem še živ.
V tistem trenutku…
Sporočilo sem ti pošiljal.
Trudil sem se ti sporočiti, da ne obupaj.
Da me ne izpusti.
In ti si me držala za roko.
Vztrajala si.
Ure in ure.
Še vedno sem te čutil.
Nisi me izpustila, Jam.
Zdaj pa si tu.
Je šla?
Te je pustila?
- Zakaj je nisi ustrelila? - Na poti si bila.
- Zakaj nisi ustrelila mene in potem njo? - Nisi sovražnica, Micuki.
Ne odpri.
Prosim, ne odpri.
Halo.
Caspar, jima lahko pomagaš?
Premočno je.
- Tega ne morem ustaviti. - Meni pa lahko pomagaš?
Povezana sva. Od nekdaj.
Tega ne more nič ustaviti.
Caspar, prosim. Gotovo lahko kaj narediš.
Premočni so.
Vesoljci poznajo naše šibkosti.
Vedo, kaj nas boli.
Nekaj morate storiti.
- Žal mi je. Vse smo poskusili. - Ne govorite tega o mojem sinu.
Šele dve leti je na tem svetu.
- Ukrenite kaj. - Naredili smo, kar smo lahko.
Poznajo spomine, ki se jih najbolj bojimo.
Vse, kar skušamo potlačiti.
Halo.
Jaz sem glavni za ta stanovanja.
- Vem, da ste v tem pobirali stave. - Tukaj ne stavimo, gospod.
- Pravim, da vem. - Ne.
Vedeti hočem, kdo pobira stave. Hočem svoj denar, jebela.
Kot sem rekel, ne vem, o čem govorite.
Kdo je? Ti?
- Atek. - Otroke strašite.
- Poberite se. - Atek?
- Poberite se. Ven! - Hej!
Pia!
- Pia! - Mama.
Mama.
Morava jo ustaviti, preden jih dohiti.
Mi boš pomagala?
Nisi sovražnica, Micuki.
Ne vem, kaj sem.
Poglej me.
Prav si imela. Nismo kot vesoljci.
Ne razmišljamo kot eno.
Ne borimo se kot eno.
In ne celimo se kot eno.
Šibki smo.
Mama.
Kaj si storil? Za denar…
Kaj si storil? Pia?
Se pa trudimo drug za drugega.
Bori se z menoj.
Skupaj se lahko boriva.
Prav?
To je zadnje, kar mi je Clark rekel.
Naj se trudim.
Obljubila sva, da se bova trudila.
Greva.
Greš?
Micuki?
Žal mi je.
Vse bližje so.
Kako si preživel v ladji?
Kaj pravite zdaj?
Napad.
Nikhil.
Micuki.
Ne, ne. Ne, ne.
Micuki.
Ne. Žal mi je, ne.
Ne moremo narediti tega. Ne morem. Tega ne bom dovolil!
Odjebi!
Micuki!
Micuki, zbudi se! Micuki! Zbudi se!
Oprosti. Oprosti.
Micuki!
Je to resnično?
Rešiti si me skušal?
Micuki.
Zakaj mi nisi povedal?
Bi to…
- kaj spremenilo? - Ja, bi.
Prepozno je. Vse izdam.
Vse uničim.
Presneto.
Caspar, ne.
Spominja se.
Trenutka, ko si umrl tu v ladji.
Kot sem rekel, poznajo našo šibkost.
Tisto, kar smo potlačili.
Mislila sem, da sem prebolela.
Res.
Nato pa sem videla Trevanteja in spet je vse privrelo na dan.
- Zaradi tebe sem prišla uničit ladjo. - Vedel sem, da boš prišla.
Nikoli nisem nehal verjeti.
Kot ti nisi nehala verjeti vame.
Zdaj mi je jasno.
Vse.
Ne morem te pozabiti.
Si moj najtežji spomin.
Moja šibkost si.
Jam?
Nisem te prebolela.
Jam?
Jam.
Kaj delaš?
Jam.
Prebolela te bom.
Zbogom, Caspar.
Presneto.
Micuki!
Moram jim pomagati!
Teci, Micuki!
Prepozna bom.
To je…
Micuki.
Stran jih bo zvabila.
K sebi.
Možnost nam daje.
Opravimo to, jebela.
Pridite pome.
Gremo.
Moj mož je zaman umrl.
Za brez zveze si ga ubila, vse njih!
Umrli so za boljši svet.
Vsi boste umrli zanj.
Caspar.
Tu sem ga izgubil.
Tu ga bova pustila.
Preteklost je za nami.
- Čim prej moramo stran. - Potem pa se poberimo.
Po Micuki moramo.
Vesoljce drži stran od nas.
- Če se jim približamo… - Ne grem brez nje.
Ne bom je spet zapustil.
Prav.
Prav. V redu je.
Stran.
Micuki!
Micuki! Kje si?
Micuki!
Tukaj sem! Micuki!
Micuki!
Umira.
Uspelo nam je.
Micuki.
Micuki!
Bodi odprt.
Si se spomnila, kaj je to?
Vse spusti noter.
Pogrešala bom sončne žarke.
Lahko si svobodna.
Vem, da ne maraš sloves.
Ljubim te.
Micuki.
Takoj moramo ven.
Ven moramo. Tecita, tecita!
Konec je, Verna.
Vse ste uničili.
Samo sestro sem hotela videti.
Kakšen je status?
Iz Severne Afrike poročajo, da so čete spet kos lovcem-ubijalcem.
Z vzhodne obale poročajo enako.
Matična ladja ne oddaja signala.
Nevralne povezave so prekinjene.
Vesoljci so prepuščeni samim sebi.
- Ni signala. - Ni kolektivne zavesti.
Ni osrednjega poveljstva.
Zdaj je boj pošten.
Gospod.
V mrtvi coni zaznavamo premikanje. Toplotne signale. Ljudje so.
- So naši? - Ne vem.
Nova poročila z bojnih linij.
Tehtnica se je prevesila. Naše sile so…
Iz Tjandžina poročajo o zmagi.
Naše čete tolčejo vesoljce.
Po več letih beležijo
nižjo raven strupov v zraku pri portalih.
V coni dve in pet so prispele okrepitve.
Vojaki so skupino potisnili do portala.
V SOK-u so potrdili,
da se vesoljci zdaj bojujejo sami.
Boj proti vesoljcem,
ki več niso povezani z matično ladjo, je zaenkrat uspešen.
Poveljnik Cole se javlja.
Hočete reči komandir Cole.
- V šestem kvadrantu ni nič. - Nadaljujte.
- Nekje mora biti. - Gospod, naspati bi se morali.
Šele ko jo najdemo.
JAMATO, MICUKI
Mami!
Neizmerno mi je žal.
To je od tvojega očeta.
Vsem vam je pisal.
Je konec, mami?
Ne vem.
A karkoli se zgodi…
bomo to skupaj prestali.
Gremo.
ZEMLJA 1. DAN PO KONČANI INVAZIJI
Prevedla Nena Lubej Artnak