Slut på syre. Luften är för giftig. Vi måste vila.
- Vila då. - Du behöver vila.
Jag vet vad jag behöver.
Jag kan inte fortsätta såhär.
Är inte du läkare?
- Inte nu längre. - Jag vet vad du går igenom.
Jag har också mist familjemedlemmar. Det var därför jag tog värvning.
Men glöm inte vad vi slåss för. Vi har ett större uppdrag.
De kommer aldrig stanna.
Hon kommer aldrig stanna. Vi kan inte stanna.
Hänger han inte med, så hänger han inte med.
Han är bara mänsklig.
Vi är bara mänskliga.
Om du glömmer det, är kriget redan förlorat.
Jag behöver det! Mina lungor brinner upp!
Sluta!
- Vad gör du? Vi behöver det där. - Nej! Det gör vi inte.
Vad vi än behöver kommer de förse oss med.
- Men mina lungor… - Vänjer sig vid den nya världen.
Den brännande känslan är bränslet ni behöver för att avsluta det här.
Andas in luften.
Andas in!
Nu!
Hur känns det?
Det bränns.
Bra.
Det finns en anledning till det. Det finns en anledning till allt det här.
Till och med våra fiender.
Om vi låter dem vinna,
kommer de förstöra moderskeppet med våra nära och kära.
Men om vi stoppar dem,
om vi vinner kriget idag,
kommer vi visa våra förlösare att vi är värdiga.
Är ni redo att förtjäna er odödlighet?
En vän sa att det vore galet att inte vara galen nu. Och det här…
Det är helt jävla galet.
Jag vet att det är läskigt att vara tillbaka.
Det är det för oss alla.
Vi går in, du tar oss genom labyrinten till mitten,
vi lämnar bomben, går ut och är klara. In och ut.
- Trev? - Ja.
Du klarar det här.
Jag miste Caspar där inne.
Jag med.
Jag kom till dig.
Flög till andra sidan jorden för att ta reda på vad som hände honom.
Jag bryr mig inte längre.
Jag slåss för framtiden.
Vår framtid. Allas.
Jag vet att du inte vill vara här.
Men om vi förstör det som finns där inne, kanske du förstör det som spökar för dig.
Verna, du borde se det här.
Det är max 800 meter.
Hon är ensam.
Modern vakar över oss.
Sprid ut er.
Anfalla henne från alla håll?
Nej. Jag tar hand om henne.
Säkert att du klarar dig?
Sprid ut er. Hitta de andra.
Gå två och två.
De är på väg.
Öppna eld när ni ser dem.
Du.
Kom hit.
Visa mig såret.
Den sista prövningen.
Ingenting än. Inga värmesignaler.
- Säkert att det är deras spår? - Ja.
- Vi måste gå snabbare. - Vi kan inte.
Hörni! Det finns nåt här.
Fotavtryck.
En gick ensam härifrån.
Resten gick i lag om två.
De är färska. Kanterna är skarpa.
Vilka följer vi? De är för många.
Det måste vara Verna.
Det vet du inte.
Hon skulle inte låta nån backa ur och gå själv.
Det är hon.
Hon går mot moderskeppet.
Jag tror jag har nåt här.
Men det här…
Det är definitivt inte från en människa.
Vad fan är det där?
Inte en jägare.
Måste vara utomjordingarna Mitsuki såg.
Oavsett är det borta sen länge.
Fokusera på de andra.
Vi delar på oss och…
Ta betäckning!
- Sam! - Två skyttar klockan elva.
- Stanna lågt! - Två till på väg!
Är hon där?
- Ser du Verna? - Jag ser figurer. Jag vet inte.
Samson!
Jag vet inte!
Tillbaka!
Det behövs inte. Jag är obeväpnad.
Dina vänner…
De gjorde det här mot mig. De dödar resten av mina mannar nu.
Jag är ensam.
Det är inte det enda vi har gemensamt. Eller hur?
Jag vet vem du är.
Bra.
Jag vet vem du är med.
Jag vet allt om dig, Mitsuki.
Jag har känt till dig en lång tid.
Jag måste erkänna…
Jag är fascinerad av dina förmågor.
Din gåva.
Att kommunicera med dem.
Vara som dem.
Det måste vara svårt att leva i en värld full av människor som inte förstår
att du är en del av nåt så mycket större än dem.
Jag vet vad de gjorde.
Ärret i nacken…
Jag vet hur du fick det.
Det sägs att utomjordingarna är mördarna, men vi vet sanningen, eller hur?
Vi vet hur grym mänskligheten är.
Jag har också sett aliens döda. Jag har mist människor.
- Människor jag inte minns för att… - Tänk om jag berättade…
…att de du förlorade kan återvända?
Att dina nära och kära är i det där skeppet?
Deras ande och själar lever än.
Det är inte sant.
- Det är bara minnen. - Jag tror inte det.
Även om jag gjorde det, skulle du fortfarande minnas dem.
Det är mer än du gör nu.
Inte sant?
Jag är träffad.
- Är det illa? - Kulan gick rakt igenom.
Det är rent, men vi måste strypa blodet.
Okej.
- Redo? - Ja.
Du…
Tack, doktorn.
Här.
Det är okej.
Du kommer klara dig.
Täck mig!
Var är hon?
Var är Verna?
Överallt.
Berätta var hon är.
Vår frälsning kommer.
Vad ska det betyda?
Hon är på väg mot skeppet för att stoppa er.
Ni var bara en del av prövningen.
Hur vet hon var man går in?
Modern vakar över oss.
Hon gav oss en av er.
Verna är på väg mot skeppet. Jag tror hon har Mitsuki.
- Hur vet du det? - Han sa så. Mitsuki är hennes nyckel.
Hennes sätt att kommunicera med dem. Hennes sätt att vinna.
Vi måste stoppa henne. Få ett slut på det här.
Vi två har samma uppdrag.
Gå.
Jag täcker dig. Håller dem upptagna.
Följ mig!
Det kosmiska havet.
Du har gjort det här förr. Du överlevde här själv.
Du är inte själv nu.
- Trev? - Ja.
Du är inte själv.
Nu hittar vi den mörka gången.
Det var det sista Caspar gjorde.
Med skärvan.
Caspar!
När han flög bakåt hade han den i handen. Och…
Det bröt kommunikationen. Det finns ingen ström eller sändning här.
Alla signaler skars av som en död nerv.
Därför är det mörkt.
Den kommer funka. Bomben.
Den kommer funka.
Om den lilla skärvbiten ni hade kunde orsaka det här, så…
Jag är ett geni. Inte för att det är nåt nytt.
Vi måste ta bomben till målet.
Hur mår han?
Trevante?
Hur mår du?
Redo för ett sista ryck?
Två år.
Jag var här i två år.
Jag kunde inte sova.
Jag kunde inte ens blunda.
Det enda jag kunde göra var att höra och känna dem.
Jag minns allt nu.
Jag känner dem än.
Jag hör dem än.
- Jag hör inget. - De är här för det.
Ja, det är de.
Ska vi göra det här innan de hittar oss?
Två år. Trev…
Du sa det. På två år kunde de inte döda dig.
De borde det, för jag förtjänar att dö.
Men du gjorde inte det.
Och du är här.
Kanske det finns en anledning till att du fortsätter överleva.
Du överlevde.
Precis som jag.
Kanske det finns en anledning till att vi fann varann igen efter allt.
Kanske det var meningen att avsluta det här tillsammans.
Okej.
- Okej, flicka lilla. - Fortfarande inte liten.
Du vet vad jag menar.
Okej.
Vi är redo, Nikhil.
Är du redo?
Nikhil?
Vad är det?
Lyssna på min röst.
Exakt det här hände soldaterna på basen.
Du är här med mig. Med oss.
Han är fast.
Fast i ett minne.
Hallå!
Nikhil?
Vakna.
Nikhil!
Hör du det där?
Ja. Det gör jag.
Det förändras.
Det är en ny signal. Ett nytt meddelande.
Vad säger det?
Vidrör du den inte?
Om jag gör det, så ser jag för mycket.
Du kan se in i svärmen.
Vidröra Guds kraft.
Varför skulle du sluta?
Min hjärna tål det inte. Den är inte stark nog.
Satte de den på dig?
Jag ser att den är gjord av Dharmax.
Det var så de tämjde jägarna. Dämpade deras krafter.
Nu gör de detsamma mot dig.
Än värre. Du gör det mot dig själv.
Du håller tillbaka när du borde släppa allt fritt.
Anfall.
Det är signalen. Meddelandet. "Anfall."
Det är vad svärmen säger om och om igen.
Nikhil, lyssna på min röst.
Du är här med mig. Med oss.
Trev, säg nåt.
Kom igen. Du måste…
Nej.
Trevante? Nej.
Stanna här med mig.
Trevante!
Gick det bra? Chavez?
Fan!
Trevante? Kom tillbaka. Snälla, lyssna på min röst.
Lyssna på min röst.
Gör inte det här. Kom tillbaka till mig!
Öppna inte.
Det finns nåt där.
Stanna där.
Stanna, annars dödar jag henne.
Du dödade min make.
Du tog honom ifrån mig.
Människors liv är ändliga.
Vi slåss för det oändliga.
Ge ditt liv då.
Offra det precis som du offrade din systerson.
Han älskade dig som en mor, och du dödade honom i onödan.
- Hon vet inte vad som kommer. - Jag vet nog.
Jag vet att du har ljugit. Från första början.
Ett steg till, så dödar jag henne.
Då dödar jag dig.
Om du vill rädda din familj, så är det här det enda sättet.
Ni kan vara tillsammans i den nya världen.
Se dig omkring!
De dödar vår värld.
Vi måste bara visa oss värdiga.
Värdiga vadå?
En återförening med alla vi förlorat.
Vi måste bara visa oss värdiga.
Sen får vi tillbaka dem.
Och de kan vara med oss för alltid.
Är det vad det här handlar om?
Du förlorade nån.
Och du hittade på det här…
Jag hittade inte på nåt!
Jag såg…
Du såg vad du ville se.
Du kom på lögner för att du inte kunde hantera sanningen.
Du känner inte mig.
Jag känner igen din blick. Och din smärta.
Jag hade nästan glömt den…
…tills du påminde mig om den.
Och jag vet att du inte kommer skjuta.
För hon är din enda väg in i skeppet.
Du är så blind att du inte kan se vad som står rakt framför ögonen på dig.
Mitsuki, berättade du vart hon behöver gå?
Vägen in?
Nu går vi.
Mitsuki, nu går vi.
Vi måste stoppa dem!
Jag tänkte inte skada dig.
Lyssna på min röst. Snälla. Lyssna bara på min röst.
Gör inte så här. Kom tillbaka till mig!
Det där lät bekant.
Inte verkligt.
Det är inte verkligt.
Jag har alltid hittat ett sätt att nå dig.
Nu har du hittat till mig.
Det är precis som du lovade i Kanaltunneln.
Jag såg dig dö.
Ja, en del av mig gjorde det.
Det är de som gör det. Det är inte… Det kan inte vara verkligt.
Varför inte?
Du nådde ut när jag låg i koma.
Vad pågår?
Du kände att jag levde än när du tog min hand.
Det ögonblicket…
…skickade jag ett meddelande.
Jag nådde ut med allt jag hade för att be dig att inte ge upp.
Inte släppa taget.
Och du höll min hand.
Du höll den.
I flera timmar.
Jag kunde känna dig än.
Du släppte aldrig taget.
Och här är du nu.
Stack hon?
Lämnade hon dig?
- Varför sköt du henne inte? - Inget skottläge.
- Du kunde ha skjutit mig först. - Du är inte fienden.
Öppna inte.
Snälla, öppna inte.
Hallå!
Caspar, kan du hjälpa dem?
Det är för starkt. Jag kan inte stoppa det.
- Hur hjälper du då mig? - För vi har ett band.
Det har vi alltid haft.
Inget kan bryta det.
Snälla, det måste finnas nåt sätt att stoppa det.
De är för starka.
Utomjordingarna vet våra svagheter.
De vet var de ska slå till.
Det måste finnas nåt ni kan göra.
Jag beklagar.
- Vi har testat… - Säg inte så om min son.
Han har bara levt i två år.
- Ni måste göra nåt. - Vi har gjort allt vi kan.
De minnen vi fruktar mest.
Allt vi har försökt glömma.
Hallå!
Jag sköter gamblingen här. Jag vet att nån här har haft vadslagning.
Ingen spelar nåt här.
Jag sa att jag vet.
Vem driver vadslagningen här?
Jag vill ha mina pengar.
Som sagt, jag vet inte vad du pratar om.
Vem är det? Är det du?
- Pappa… - Du skrämmer barnen.
- Ut härifrån. - Pappa?
Ut härifrån. Ut!
Pia!
- Pia! - Mamma…
Mamma.
Vi måste stoppa henne innan hon når dem.
Hjälper du mig?
Du är inte fienden.
Jag vet inte vad jag är.
Titta på mig.
Du hade rätt. Vi är inte som utomjordingarna.
Vi tänker inte som en.
Vi slåss inte som en.
Och vi läker inte som en.
Och vi har svagheter.
Mamma.
Vad har du gjort?
För pengar.
Vad har du gjort?
Pia?
Men vi fortsätter försöka. För varandra.
Kämpa med mig.
Vi kan kämpa ihop.
Okej?
Det var det sista Clark sa till mig.
"Fortsätt försöka."
Vi lovade att fortsätta försöka.
Nu går vi.
Kommer du?
Mitsuki?
Jag är ledsen.
De närmar sig.
Hur överlevde du här inne?
Vad säger du nu?
Anfall.
Nikhil.
Mitsuki.
Nej, nej, nej…
Mitsuki.
Nej. Tyvärr.
Vi kan inte göra det här.
Jag låter er inte göra det!
Stick!
Mitsuki!
Mitsuki, vakna! Mitsuki!
Vakna! Jag är ledsen.
Mitsuki!
Är det sant?
Försökte du rädda mig?
Mitsuki.
Varför sa du inget?
Hade det…
…spelat nån roll?
Ja, det hade det.
Det är för sent.
Jag sviker alla.
Jag förstör allt.
Fan.
Caspar, nej.
Han minns…
…när du dog här inne.
Som jag sa, de vet våra svagheter.
Sakerna vi aldrig glömde.
Jag trodde jag hade gått vidare. Jag gjorde verkligen det.
Sen såg jag Trevante, och allt kom tillbaka.
Jag kom hit för att förstöra stället för vad det gjorde mot dig.
Jag visste du skulle komma.
Jag slutade aldrig tro.
- Precis som du aldrig slutade tro på mig. - Nu förstår jag.
Jag förstår allt.
Det är dig jag inte kan glömma.
Du är mitt svåraste minne.
Du är min svaghet.
Jam?
Jag släppte aldrig taget.
Jam?
Jam, vad gör du?
Vad gör du?
Jam.
Släpper taget om dig.
Farväl, Caspar.
Fan också.
Mitsuki!
Jag måste hjälpa dem!
Spring!
Jag hinner inte dit!
Det är…
…Mitsuki.
Hon lockar bort dem.
Mot sig själv.
Hon ger oss en chans. Nu går vi och gör slut på dem.
Kom och ta mig!
Kom igen.
Han dog i onödan.
Min make.
Du dödade honom och alla andra i onödan!
De dog för en bättre värld.
Ni kommer alla dö för den.
Caspar. Det var här jag förlorade honom.
Det är här vi lämnar honom. Det förgångna är det förgångna.
Vi vill lägga det bakom oss så snart som möjligt.
Då drar vi.
Vi måste hämta Mitsuki.
Hon håller dem borta från oss.
- Kommer vi nära… - Jag går inte utan henne.
Jag lämnar henne inte igen.
Okej.
Det är okej.
Spring.
Mitsuki!
Mitsuki! Var är du?
Mitsuki!
Här är jag!
Mitsuki!
Det dör.
Vi klarade det.
Mitsuki.
Mitsuki!
Öppna ditt sinne.
Minns du ens vad det är?
Låt allt komma in.
Jag kommer att sakna soluppgången.
Du skulle kunna vara fri.
Jag vet att du hatar att göra det här.
Jag älskar dig.
Mitsuki.
Vi måste ut nu.
Vi måste gå. Nu!
Det är över.
Ni förstörde allt.
Jag ville bara träffa min syster.
Statusrapport.
Enligt rapporter från Nordafrika stoppar våra trupper jägare igen.
Trupperna på östkusten bekräftar det.
Moderskeppet sänder inget längre. Nervnätverket ligger nere.
- Jägarna är på egen hand. - Ingen svärm.
Ingen stridsledning.
Nu är det en just match.
Sir?
Vi ser rörelse i döda zonen.
Värmesignaler. Mänskliga.
- Är de våra? - Osäkert.
Nya rapporter från fronten. Striden har vänt. Mänskliga trupper…
Första segern i Tianjin.
Våra trupper slår tillbaka angriparna.
Giftnivåerna i luften nära portalerna
verkar sjunka för första gången på åratal…
Förstärkningar har anlänt till portalzonerna två och fem.
Soldater lyckades mota tillbaka en grupp
hela vägen till portalen.
WDC har precis bekräftat att utomjordingarna nu slåss själva.
Enligt rapporter har strategin mot jägare utan koppling till svärmen varit lyckad…
Gruppchef Cole, sir.
Du menar kommendörkapten Cole.
- Inga tecken från kvadrant sex. - Fortsätt leta.
Hon måste vara där nånstans.
Kanske du borde sova lite.
Inte förrän vi hittar henne.
Mamma!
Jag är så ledsen.
Din far ville ge er det här.
Han skrev det till er alla.
Är det över, mamma?
Jag vet inte.
Men vad som än händer…
…klarar vi det tillsammans.
Nu går vi.
JORDEN – DAG 1 EFTER INVASIONENS SLUT
Undertexter: Borgir Ahlström