Tirsdag den 1. Januar 1856.
Tørt, men meget koldt vejr.
Vi oplevede is i soveværelset for første gang denne vinter.
Vandet frøs om kartoflerne, så snart de var vasket.
Med svækket stolthed og håb tager vi hul på det nye år.
Ude på verandaen -
- kunne jeg høre spurvene i hækken -
- der nu er dækket af sne.
Dyer holder fast i, at man med godt helbred og fornuft -
- altid har en god chance som bonde, bare man tør arbejde.
Han kan aldrig helt slippe for sine byrder.
Jeg er vis om, at hans negative sindstilstand -
- påvirker hele hans system.
I morges sagde han, tilfredshed er vennen, han aldrig ser.
- Du har malket sent. - Hun led ikke.
Gjorde du?
Efter erhvervelsen af gården -
- har min mand ført regnskab over hele året.
Så ved han, hvad afgrøder og marker giver i udbytte.
Dyer har bedt mig lave en liste i en dagbog -
- over ting, der ellers ville blive overset.
Alt fra leje af værktøj til udestående regninger.
Det har jeg gjort.
Men der skulle intet stå skrevet i de triste og kedelige sider -
- om de mest passionerede forhold fra den forgangne sæson.
Intet om vores følelser, vores frygt.
Intet om vores største lykke eller gennemborende sorg.
Med vores barn -
- fandt jeg mit center.
Men jeg fortalte hende sjældent, hvad hun betød for os.
Vil du prøve?
Sådan her, far?
Nemlig.
Hun virkede ofte for sig selv -
- som om hun forsøgte at passe ind, hvor hun kunne.
"De så hans brødre og søstre. Det var musens familie."
Der er noget rørende -
- ved uudtalt ubevægelig sorg og sygdom hos et så ungt barn.
Hun holdt om mig og sagde ikke andet.
Men jeg følte, vi talte sammen.
Jeg er blevet et med min sorg.
SØNDAG DEN 3. FEBRUAR
"Velkommen, du hellige dag," lyder salmen.
Og søndag er kærkommen med dens få timers stille ro.
Hvad mig angår...
Jeg deltager ikke længere.
Efter det frygtelige tab af Nellie -
- er den smule ro, jeg oplever, ikke draget fra tanken om bedre tider.
Jeg vil købe et atlas.
Jacob, vil du køre med?
- Er jeg ikke til ulejlighed? - Nej da.
Op med dig.
Hvem er det?
Han hedder Finney.
Konen hedder Tallie.
Jeg mødte dem i foderbutikken. De holder sig for sig selv.
De lejer Zebrun-gården.
Mandag den 4. Februar.
Hvorfor er blæk som ild?
Fordi det tjener godt og er en streng læremester.
Sagde du noget?
Jeg vil købe et atlas.
Der findes vel mere letsindige køb.
Jeg har selv sparet 90 cent sammen. Jeg kan ikke tænke på en bedre brug.
Måske en gave til din mand.
Hvilken bedre gave end en kone, som ikke længere er uvidende?
Min selvuddannelse er værnet mod -
- at min ulykkelighed overvælder mig.
Så, rolig nu.
Godeftermiddag.
Jeg bruger selv en kost. Sneen er så tør.
Jeg hedder Tallie.
Abigail.
- Forstyrrer jeg? - Nej.
Jeg trængte til at komme væk.
Vores gård er et slagtehus lige nu. Vi slagter svin.
Vil du indenfor?
Meget gerne.
Vi kan også fryse herude på verandaen.
Jeg ved, det er trættende, når den uvidende nabo -
- ødelægger ens søndag.
Du er ganske velkommen. Men jeg kender følelsen.
Når enke Weldon er på besøg, føler jeg lidt -
- at jeg bliver smidt ned i en poesiforladt tønde.
Enke Weldon. Engang begyndte hun med...
Hun så, jeg tog notits af hendes hår.
Noget hun var forfængelig med som en lille pige.
Dengang bar hun det længere -
- og flettet i en knold.
I vintersolens lys gennem vinduet -
- så man en glød af rosa og lilla i hendes hud.
Det foruroligede mig, og jeg måtte vende blikket.
Som altid -
- når jeg forsøgte at tale og tage del i andres hengivenhed -
- sendte omstændighederne mig ud i en bekymringsfyldt higen.
Jeg har fra helt ung altid været en rod i en potte.
Helt sammenfiltret.
Nu holder jeg vel ikke på dig.
Nej.
Jeg er glad for dit besøg.
Finney så din mand på bødkerværkstedet.
Han nævnte en ny metode til at få soen til at fare.
Var det barskhed?
Min mand udtaler sig ikke uden lidt barskhed.
Jeg har fortalt ham det -
- og så oplevede han -
- at det var noget af en gave af få et sødt ord fra mig.
Så hvis han kun tænkte på sig selv -
- så ville han snart indse den gaves omfang.
Mor sagde altid, børn ville løse det dilemma.
Min mor sagde det samme.
Og dog...
Her sidder vi.
Begge uden børn.
Min datter, Nellie, ville være fyldt fem i dag.
Åh gud.
Hvordan døde hun?
Difteri. Sidste september.
Det gør mig så ondt.
Goddag.
Godeftermiddag.
Dyer.
Tallie.
Nå, det er vist sent. Jeg må hellere gå.
- Vel ikke pga. Mig? - Slet ikke.
- Det er et flot sjal. - Tak.
Jeg får sjældent komplimenter.
Godt, du kom. Dit besøg reddede min dag.
Ja?
Det er både dejligt og usædvanligt at redde nogens dag.
Torsdag den 14. Februar.
Dyers tredje nat med feber.
Drik.
Jeg vil være syg noget oftere.
Så smiler min kone til mig.
Lov, du ikke dør.
Det er på ingen måde min hensigt.
Jeg har fået ham til hægterne med et lavement af vand, melasse og spæk.
Og en dråbe terpentin ved næsen.
Hele dagen tænkte jeg på min samtale med Tallie.
Vi sammenlignede senge fra barndommen.
I min knækkede halmen og faldt ud -
- mens hendes, ifølge hende selv, var hård som faraoens hjerte.
Jeg burde passe dig.
Jeg er enig.
Hun har et sødt, roligt og imødekommende væsen.
Og dog virkede hun ansporet -
- ved udsigten til en snak med mig.
I hendes nærvær føler jeg, jeg mister min veltalenhed.
Hvordan mødte du Dyer?
Han var naboens ældste søn. Han hjalp til på min fars gård.
Var han straks betaget af dig?
Det var han, ikke? Han var straks ramt.
Han beundrede min praktiske fornuft.
Du billiger ikke ord som "betaget", hvad?
Jeg bruger vel samme ord som du.
Det gør du vist ikke.
I tale, fordi du er genert.
Du er garanteret dygtigere på skrift.
Tak.
Så din mand var kun betaget af din sunde fornuft?
Og mine effektive vaner.
Er det alt?
At jeg er praktisk.
Dyer kan lide mekaniske ting.
Han var uden tvivl gladere -
- havde han kunnet forfølge sin videnskabelige interesse.
Men omstændighederne tvang ham til landbrug.
Og hans hjerte, trods alt det, valgte dig?
Det må du spørge ham om.
Hvad ville du selv svare?
Som bejler var han vel -
- ikke generøs, men rimelig.
Han var hengiven, hvis ikke fast.
Jeg var ikke sikker på ham.
Men min familie følte, at forbedring var i vente.
Det er jo en lang vej uden sving.
I har begge meget at være taknemmelige for.
Det har vi.
Jeg er stadig ikke klar.
Undskyld.
Tirsdag den 19. Februar.
Min modvilje er blevet hans skam.
Hans natlige glæder, som aldrig forekom ofte -
- er yderligere reduceret.
Og jeg har indtil videre nægtet at underholde -
- idéen om at få et andet barn.
Godaften.
Dette er min mand, Finney. Du har mødt Dyer?
Vi har mødt hinanden.
- Og Abigail, som jeg har talt om. - Godaften.
Min kone taler om dig, som var du overalt i huset.
- Alt minder hende om dig. - Det vil jo ske.
Jeg sidder bare og surmuler, når hun er væk.
- Kom ind. - Tak.
Vores mølle blev ødelagt af den voldsomme regn.
Har du savnet mig?
Ja.
Du ser anderledes ud.
Nej.
Finney virker sympatisk.
Ja, når han vil være det.
Jeg må vel hellere tilbyde lidt til ganen.
Men sociale protokoller -
- er ukendt grund for mig.
Min mand mener, det glæder ham, at I er her.
Og for at se Dyer igen.
Tak.
Noget jeg værdsætter -
- er min kones evne til at lære mig at være social.
Finney, det er et flot slips.
Tak. Men med min hals -
- stikker mit hoved op som en høne i et bur.
- Tærten var skøn. - Virkelig?
Det glæder mig.
Vi manglede næsten æg pga. Et uheld.
Min hjælper knuste næsten to dusin.
Han var æggenes banemand -
- så han skulle ikke røre flere.
"Banemand". Den var god.
Jeg sagde, hans skjorte var så hullet, den kunne blive en halskæde.
Gid, vi havde råd til en hjælper.
Vi har betalt for hjælperes uagtsomhed.
Mr. Holts hjælper tog hans hest -
- gennem kanalen trods kulden.
Virkelig?
Ja.
Vinteren var streng.
Mrs. Weldons søn har bragt post ud på ski.
Så kan vi miste vores post i halsbrækkende fart.
Skrev du breve til Tallie, da du gjorde kur?
Det gjorde jeg.
Og har Tallie gemt dem?
Det ved kun Tallie.
Mandag den 25. Februar.
Finney og Tallies forhold forvirrer mig.
Når deres øjne mødes -
- virker de indimellem som modstandere.
Andre gange ser man en delt respekt.
Der foregår noget mellem os. Noget jeg ikke kan tyde.
Hold her.
Okay.
Tak.
Goddag, Dyer.
Halløjsa.
På vej ud?
Ja. Til byen.
Hav en god dag.
Hun bliver glad for at se dig.
Tillykke med fødselsdagen.
- Jeg har lidt med. - Hvilket?
Håndstrikket?
- Bare du kan lide dem. - Ja.
Et atlas...
over USA.
Og lidt æblemos med et æg på.
- Mine fødder fryser. - Lad mig varme dem.
Og Finney?
Finney er Finney.
Det kilder.
Min mand noterer ubudne gæster i sin journal.
Da jeg spurgte i morges til, hvad han vil gøre -
- så var svaret så ubehageligt, jeg valgte at besøge dig.
Så min dag bød på andet end hans ondskabsfuldhed.
Dyer mener, han har mange ærværdige kvaliteter.
Han bogfører også -
- hvem jeg besøger, og hvor lang tid jeg er væk.
Hvorfor?
Aner det ikke. Han bliver mere og mere sådan -
- så jeg har opgivet at forstå detaljerne -
- i hans... sære lille verden.
Han er især utilfreds med mig...
nu han intet barn har fået.
Hvordan føles det?
Først føler man ikke noget.
Men så begyndte hun at røre på sig.
Det føles som sommerfuglevinger.
Og senere som en kanin, når hun sparkede om natten.
Det skræmmer mig.
Tanken om ikke at opleve det.
Og at føde.
Sådan har de fleste af os det.
Men...
når den tid kommer, så hjælper jeg dig igennem det.
Dyer må ønske sig et barn mere.
Jeg forstår.
Fødselsdagsgaver.
En æske rosiner...
et nålehus og en dåse sardiner.
Du forkæler mig.
Du har fået gaver fra din nye ven.
Hun gik for lang tid siden.
Jeg så hende lige gå.
Den store storm begyndte med en fjern tuden i nordøst.
Som lyden fra et lokomotiv.
Stop!
Bliv der!
Kom tættere, pigebarn.
Herovre er der varmere.
Åh, undskyld. Jeg går igen.
Vent til stormen lægger sig.
Kom så, du.
Dyer!
Hvornår ville jeg modtage nyt om Tallie?
Hvor længe kunne jeg vente?
Hvor lang tid holder foderet?
Hver ko spiser 12 kg foder hver dag.
Det burde du vide.
De begynder at blive magre efter tre dage.
Avisen siger, stormen slipper før det.
Sikkert en ekspertvurdering fra en klat teblade.
Når elementerne raser, har vi kun hinanden.
Ja.
Min mor sagde altid: "Vi går fra græmmelse til græmmelse."
Et jordskælv væltede vores hus og lade, da jeg var syv år.
Har jeg fortalt det?
Aldrig.
- Et jordskælv? - Ja.
Noget vækkede mig før daggry. Jeg ved ikke hvad.
Min far råbte på mig.
Men jeg stod limet til vinduet.
Jeg så fugle, der ikke turde lande.
Og floden var i oprør. Jeg stod fastlåst.
Og så...
sprang jeg endelig ned gennem den kollapsede trappe -
- som mine brødre havde gjort.
Og vi stod sammen i mørket på verandaen.
Min mor sagde senere, at rædslen aldrig forlod hende.
"Hvad er sikkert, hvis jorden under én gør sådan?"
Min mor.
Tallie! Du er iskold.
Tallie, hold dig vågen.
Åbn øjnene.
Hold øjnene åbne.
Hold dem åbne.
Se på mig.
Jeg ville dø uden dig.
Så er du tryg...
for jeg er lige her.
Mandag den 17. Marts.
Mange kyllinger døde.
Jeg tog is og sne fra deres døde, åbne munde -
- i forsøget på at genoplive dem.
Skosøm...
for bedre greb.
Enke Weldons søn meldte -
- at Tallie kom sikkert hjem med kun små forfrysninger.
Din ven har ikke besøgt os længe.
Finney tog hende med til Oneonta.
Så nu er alt kedeligt og ensomt?
Torsdag den 10. April.
Boller og tørret makrel til morgenmad.
Dyer har forstærket strøelsen hos kvæget -
- med hans samling af ahornblade og gammelt halm.
Det virker, som om Tallie aldrig kommer.
Jeg minder mig selv om -
- at tid og nålen trænger gennem den hårdeste morgen.
Jeg har erkendt, at når hun endelig kommer -
- så er mit hjerte som et blad, der føres over en sten af strømmen.
Hej.
Forsigtig.
Bliv der. Sit.
Søndag den 12. April.
I to dage har jeg...
Meget fugtigt, overskyet og køligt.
Røgfyldt.
Skoven brænder måske et sted.
Din næse er forekommende.
Mandag den 14. April.
Et skrækkeligt forår indtil nu -
- men kløveren er kommet uskadt op af jorden.
Hvordan har Finney det?
Tålmodigheden selv.
Han taler igen om at drage mod vest.
Vil I rykke flytte vestpå?
Måske.
En af mine onkler tog til Ohio og oplevede en ulykkelig ende.
Noget man venter af Ohio.
I morgen?
Okay.
Torsdag den 17. April.
Regnen har silet ned hele natten.
Vejen er oversvømmet, og grøfterne er fyldte.
Kun en let byge her til morgen.
Tallie kom senere i dag, end hun normalt gør.
Hun gav ingen forklaring.
TIRSDAG DEN 22. APRIL
Jeg er ked af, din barndom på ingen måde var munter.
Munter var den ikke.
Jeg stod for min egen glæde.
Min mand siger: "Gud sætter store sten på vores vej.
Vi må selv forcere dem."
Kun de heldige udfordres af sten.
Min mormor blev født i 1780 lige her i Schoharie County.
Jeg tænker ofte på de kvinders mod og snarrådighed.
Forestil dig at drage ud i en vildmark -
- i håbet om at skabe et hjem.
De må have haft en fortrøstning, vi ikke har.
Hvornår kan du komme?
Tirsdag.
- Hej, Tallie. - Goddag.
Munter eftermiddag?
Ja, bestemt.
- Farvel. - Hej.
Hendes udtryk efterlod mig med følelsen af -
- at tidevandet fører hende væk for fuld fart -
- mens jeg blot træder vande.
Men...
hendes blik havde aldrig spor af de velstilledes ligegyldighed -
- mod dem, der er værre stillet.
FREDAG DEN 25. APRIL
- Goddag. - Goddag.
Er du også syg?
Slet ikke.
Jeg vil sammenligne forkølelser.
Jeg laver te med honning.
Hvad?
Jeg vågner hver morgen med tanken om altid at være tæt på dig.
Og på grund af dine evner med ord -
- har jeg lavet et digt.
Det hedder:
"Åh, syge og miserable hjerte, lad nu være."
Da jeg var lille -
- ville jeg dyrke mit intellekt og gøre noget for verden.
Men mit liv overraskede mig med noget langt mere ordinært.
Du taler om det øjeblik, jeg har drømt om -
- hvor vi bæres i triumf for at have gjort noget fantastisk.
Eller modtages hjemme med tårer og glædesudbrud.
Ved du, hvad jeg tænker på?
Er det muligt, at vi begge har det øjeblik i vente?
Vi har haft det.
Eller det er muligt.
Tror du det?
Hvad siger du?
Hvad siger du til os?
- Jeg kan ikke finde ordene. - Prøv.
- Jeg har prøvet. - Prøv igen. Hvad ser du for dig?
Jeg ser, at jeg nyder, hvordan vores følelser får frit spil -
- helt uden anger.
Jeg antager for meget.
Det er min erfaring -
- at de, som viser mindst, ikke nødvendigvis føler... mindst.
Det er hundens negle på træet.
Hvorfor gjorde du det ikke?
Du får bare min forkølelse.
Du dufter som en bolle.
Jeg må hjem.
Forbløffelse og lykke.
Du har ikke udført en eneste pligt.
- Skal du have hjælp? - Nej, det tror jeg ikke.
Så ingen varm mad i aften?
Jeg malker køerne.
Fredag den 30. Maj.
Solens lys gennem træets grene -
- skaber en storslået pærevælling af lys og skygge.
Vi holder vores venskab op og studerer det...
som var det et ufuldendt kort over vores vej ud.
Når dagen er omme -
- tænker jeg på hende, og det er med en særlig varme.
Hvorfor skal vi være adskilt?
Dit smil forsvandt. Var det tiltænkt en anden?
Jeg var fortabt i tanker.
Vi mangler kattun, knapper og tråd.
Generer det dig, at jeg sidder her?
Slet ikke.
Jeg er måske lidt langsom, men jeg har lært om omtanke.
Om behovet for sympati...
af den uopfyldte higen.
Jeg føler, jeg har vist dig sympati.
Det har du vel.
Smilet vender tilbage.
Goddag.
Intimitet giver en mere positiv indstilling.
Hvis det er tilfældet -
- så gør hvert et minut sammen os til mere muntre arbejdere.
Er det ikke til gårdenes fordel?
Og vores ægtemænds?
Vores byrder bliver lettere.
Når hun gik, var jeg som en jolle til søs -
- uden årer eller retning.
De renser drænet under gaden langs vejgaflen.
Flere er feberramte.
Holt kom og hængte bacon.
Han kommer sig stadig over de tæsk, han fik.
De fragtede ham hjem i en trillebør.
Han sagde, de ville dræbe ham -
- men de indså, de havde fat i den forkerte.
Du taler ikke om andet end overfaldsmænd og røvere.
Tværtimod.
Jeg underholder ofte din følsomhed.
Jeg har ikke nævnt alle meldingerne på egnen -
- om mænd, der dræber deres koner -
- da jeg ikke finder emnet passende.
"Dræbt deres koner." Sagde han det?
Ja.
Har I haft mange skænderier?
Ja, om mine pligter som hustru.
Jeg sagde, jeg ikke ville.
Accepterede han det?
Han har ikke rørt mig siden.
Jeg skrev et digt for at løfte humøret.
Må jeg læse første strofe?
Du må læse hele digtet.
Jeg begynder med første strofe.
Jeg elsker blomstrende haver Jeg elsker slyngplanter.
Jeg elsker at gå i det fri Men jeg frygter sværme af myrer.
Jeg kan ikke støtte rimet.
Og derfor læste jeg ikke det hele.
Undskyld.
Jeg har altid været kontrær.
Jeg følte tidligere...
at du trak dig, når jeg forsøgte mig at nærme dig.
At du ville vende tilbage til mig, men altid holde afstand.
Som spurvene, der bliver ude i gårdspladsen -
- og ikke vil ind i huset.
- Sådan føler jeg ikke. - Hvad føler du?
Da jeg gik i skole -
- skulle jeg spille Cordelia, en ældre drengs Kong Lear.
I stykket er kongen og døtrene fængslet.
Men han ser positivt på det.
"Kom, lad os blive i fængslet," siger han.
"Vi to skal alene synge som fuglene i et bur."
Fængslet?
Positivt?
Det kan godt være, man skal læse hele stykket.
Det er nok kun i stykker, fængsling er positivt.
Er der ikke et bur, der kan fungere for os?
Jeg...
Jeg ved kun, at...
Jeg bryder mig ikke om bure.
Har du haft en god dag i Shangri-la, Timbuktu -
- eller hvor du har været?
Det var en travl dag.
Ja, tak. Du var væk i fem timer.
Jeg var i stofbutikken.
Jeg ville købe kaffe -
- men han tager 60 cent, ikke 50.
Jeg ville købe noget godt til dig -
- men mr... Arnolds påmindede mig om min eksisterende gæld.
Så jeg kunne ikke spendere.
Fortæl mig endelig alt om din dag.
Kerer du dig ikke om din kones dag?
Jeg føler mest af alt, jeg har en egoistisk hore, som...
Som hellere vil besøge en anden mand -
- end bidrage i hjemmet.
Dyer var i marken -
- og deres hus var på min vej...
Så du og Abigail har bare sladret i timevis?
Vi har nydt hinandens selskab.
Jeg har forventninger, og du har pligter.
Vi har talt nat og dag om dine forventninger.
Jeg bliver ikke hos en, der konstant vil strides.
Så burde du ikke blive hos mig, vel?
Tag ikke munden for fuld.
Søndag den 8. Juni.
En høg har hele eftermiddagen udnyttet en sky over os -
- som sin egen parasol.
For at skræmme andre væk.
Vores hjem virker nu både bittert og angerfuldt.
Må Gud hjælpe os.
Da der gik tre dage uden lyd fra hende -
- listede jeg over til huset for at lede.
Fra et udsigtspunkt jeg troede var aldeles sikkert.
Ved at dreje linsen kom hendes ansigt nærmere mit -
- indtil hun vendte det væk.
Synet af hende tændte noget i mig.
Som kraften, der sender en flydende gren langt ud -
- over vandfaldets kant. Lige før faldet.
En hustru bestemmer ikke over sin egen krop.
Det gør manden.
Vi kan ikke berøve hinanden, så Satan kan friste dig -
- pga. Din manglende selvkontrol.
Paulus' Brev til Efeserne 5:33.
"Hav ærefrygt for...
Mandag den 9. Juni.
Nådige Fader...
vend begivenhedernes gang.
Onsdag den 11. Juni.
Dyer har intet sagt hele dagen, og jeg hilser ensomheden velkommen.
Hallo!
Tallie.
Vi har ikke set dig i dagevis.
Har du været syg?
Vel ikke noget alvorligt?
Hun har haft ubehag.
- Godeftermiddag. - Goddag.
Vi vil invitere på mad næste lørdag.
Vi burde invitere jer.
Indtil da, kom da endelig.
Med glæde.
Klokken seks?
Seks er fint.
Som lille sagde min mor engang, mens hun var rasende -
- at min far intet forlangte af hende, kun at hun klarede haven -
- høstede markerne, sørgede for forråd -
- så til fjerkræet, malkning, pligterne i hjemmet -
- og markarbejde.
Hun figurerede kun i regnskabsbogen, når hun købte en kjole.
Står jeg nævnt i den?
Det er vores forårsudgifter.
Er der sket forandring?
Døtre giftes væk så unge, at hvor end man ser hen -
- ses en tynd, modvillig pige tvunget ud i prøvelser -
- før hun er færdig med at vokse.
Det er formålet med den!
Kom så.
Godmorgen.
Godmorgen, Jim.
Jeg har en ny bog til dig, frue.
Jeg vil gerne se på din blå kjole.
Udmærket.
Den koster to en halv.
Jeg køber den.
Mine byttepenge?
Tak.
Den ældste Manning-datter væltede en lampe og satte ild til huset.
Ildebrand!
Før flammerne drev hende ud -
- hørte hun sine søster kalde, fanget på første etage.
Kom nu!
Nej!
Bare lidt mere.
Bare...
Få hende ud!
Nej!
Din kone skal have ros for hendes gæstfrihed og madlavning.
Jeg mindes en tid...
Ellers tak.
Hvor alle familier havde fyldte maver, tøj på ryggen og tag over hovedet.
Og varmet af brænde samlet af en god hustru.
Skovhuggerne fortalte -
- at mrs. Mannings ældste blev slemt forbrændt af branden.
- Cassie. - Og hun døde.
Ja, det gjorde hun.
Som min far sagde:
"Den ypperste skraldekværn kan skuffe vore verdslige håb."
Sikke en smuk lampe.
Finney købte den, så alle får lige meget lys herinde.
Jeg blev ikke opdraget til at læse.
Men en far bør give sine børn muligheden for at forbedre sig.
Børn er et ømt emne i dette hus.
Som hos jer velsagtens.
Hav min mand undskyldt.
Stadig... lige meget hvilken modgang jeg møder -
- så ønsker jeg selv at forbedre mit lod i livet.
Jeg...
Jeg overvejer mine valg nøje -
- og går til tingene mere voldsomt.
Noget du bør få ros for.
Her er et eksempel.
Da jeg begyndte som bonde -
- var jeg vred over, jeg ikke kunne få hundene til at være stille -
- så en januar måned under en storm -
- holdt jeg hunden fast ved laden i stiv kuling -
- indtil den frøs ihjel.
Jeg døde næsten selv, eller mine hænder frøs.
Selv med arbejdshandsker på.
Det er afskyeligt.
Var det en plov, jeg så udenfor?
Jamen nu, du er interesseret i mine maskiner...
så har jeg en harve, der volder mig problemer.
Tænderne går i sten og rødder og knækker.
Vores harve har tallerkener.
Fungerer den?
Det virker sådan.
Hent desserten.
Vi er vist mætte.
Min mand er meget glad for kager og frugt og fløde.
Dejligt.
Hvad foregår der? Er du i fare?
- Din hals? - Jeg faldt over et hegn.
Det har jeg ikke hørt noget om.
Der er meget, du ikke har hørt.
Tilbage ved bordet var Tallie varsom med sit blik.
Hendes mands humør virkede mere dystert.
Han serverede selv kage og fløde...
uden at servere for hende.
Lørdag den 21. Juni.
Mit hjerte er en malstrøm.
Mit hoved et galehus.
En hel uge uden besøg fra Tallie.
Ikke en lyd.
Mine bekymringer tvinger mig ofte fra arbejdet -
- og ud i hvileløs gang i huset.
Jeg må se hende.
Tallie!
Hvad er der sket?
De er væk.
Uden et farvel?
Vi må tilkalde sheriffen.
Og anmelde hvad? At naboerne er flyttet?
Det er Zebrun-gården. De lejede den.
Så gør jeg det.
Af hvilken grund?
Der er blod.
Uheld sker jo.
Så vi gør slet ikke noget?
Jeg forhører mig hos naboerne.
Hvis ikke det er nok, så kan vi gå til sheriffen.
Tak.
Mandag den 23. Juni.
Dyer sagde, mrs. Nottoway så deres vogn på vejen -
- en sen aften på vej mod nordvest.
Mrs. Nottoway?
Hun mente, hun så Tallies omrids, men hun var ikke sikker.
Hun mente også at have set en hjælper køre den anden vogn.
Søndag den 29. Juni.
Jeg så sheriffen på vej mod kirken.
- Vores naboer, Tallie... - Min anklage var for døve ører.
Dyer sagde, ingen ville efterforske noget -
- uden beviser for en forbrydelse.
Falde ned?
Jeg faldt ikke ned, så han bandt mig og gav mig laudanum.
Mandag den 30. Juni.
Sløv og stakåndet af laudanum...
Jeg vågner i gråd, trækker mig i gråd...
og påtager mig mine pligter i gråd.
Søndag den 6. Juli.
Jeg er et bibliotek uden bøger -
- et hav af frygt, sindsoprør og savn.
Dyer taler om, at vi har meget at være taknemmelige for.
Jeg er knusende bevidst om det tikkende ur -
- mens han græder over, hvad han tror er, forsømmelse.
Onsdag den 9. Juli.
Trods nogle timer uden laudanum var jeg så omtåget og sorgbetynget -
- at Dyer lod mig være, urolig og bekymret over min tilstand.
Tirsdag den 22. Juli.
Weldon?
- Goddag. - Zebrun-lejerne er rejst.
Efterlod de en ny adresse?
Nej. Der er brev til dig.
Er det fra hende?
Det er det.
Hvorfra?
Onondaga County. Siger det dig noget?
Det er nord for Syracuse.
Læser du det?
For mig selv.
Abigail, Abigail, Abigail.
Jeg er ked af, jeg kun kan sende dig dette brev.
Jeg er ked af alt det, brevet ikke er.
Selv det bedste brev er blot en lille del af nogen.
Jeg er ked af, jeg ikke fik sagt farvel.
Jeg er ked af, vi har udskiftet en elendighed med en anden.
Det viser sig, at husene dybt i skoven -
- åbenbart altid er skrækkelige med en unaturlig ensomhed.
Vi mangler blot en kirkeruin med flagermus -
- til at fuldende udsigten.
Taget er faldefærdigt og klarer sig fint i tørt vejr -
- men vi har spande overalt, når det regner.
Men udenfor køkkenet -
- er der allerede anemoner og stedmorblomster.
Og endnu kønnere blomster -
- som min uvidenhed hindrer mig i at kende navnene på.
Jeg har haft det elendigt de sidste tre uger.
Mere end nogen anden kvinde nogensinde.
I min begrænsede alenetid -
- læser Finney instrukser til hustruer højt fra Biblen.
Når det gælder Biblen -
- så kan han måske flere passager udenad -
- men han forstår dem ikke.
Jeg kender ikke hans sindstilstand -
- men mit selskab må ikke hue ham.
Hvis det er tilfældet, så begræder jeg det.
Godeftermiddag!
Goddag.
Hej.
Jeg har noget til dig.
Værsgo.
- Tak. - Hav en god dag.
- Er det til mig? - Fra Schoharie County.
- Din Abigail. - Giv mig det.
Giv mig det, Finney...
"Hvad er der blevet -
- af de tusinder af vores køn -
- spredt i vildmarken og pålagt at knokle?
Jeg føler, at vi i den stund, hvor udsigten opmuntrede -
- så en sort skygge nærme sig.
Men stadig, se for dig det lykkelige gensyn for os -
- hvor to familier, tidligere i strid -
- mirakuløst sammenføres af kærlighed.
Jeg ser dit ansigt om natten.
Jeg sikrer et sted i mine drømme til dig, før jeg sover -
- men jeg sover ikke.
Alt i mig gisper efter luft -
- og hvis det føles sådan nu, hvad så med senere?
Jeg sender dig al mulig kærlighed og støtte.
Jeg sender alle mine håb. Abigail."
Du skal vide, at tvang alene -
- ikke kunne have bragt mig hertil.
Jeg fik besked på at støtte den interesse, lykke -
- og omdømme af en person, jeg engang elskede.
Min udregning siger mig, vi kun adskilles af 140 kilometer.
Men folk som os kommer aldrig på længere ture.
Først tillod Dyer mig ikke at rejse, men derefter ville han ledsage mig...
Han nåede kun lige vognen for enden af vejen og klatrede op.
Vi var billedet på lidelse, mens vi kørte side om side.
Natten var rolig og lun med et nys om regn, silende.
Det er så svært at skrive, hvor meget jeg vil takke dig -
- men et sted må jeg starte.
Abigail...
Du skal vide, at det at være sammen med dig, selv alene -
- har føltes som at være en del af det største -
- og mest rummelige fællesskab.
Jeg føler mig tættere på dig end til en søster -
- eftersom alt skønt, jeg føler...
er noget, jeg har valgt at føle.
Ved du, hvilket minde jeg værdsætter mest?
Når du vendte dig om og gav mig det smil -
- når du indså, at du var elsket.
Jeg kan ikke se, hvad fremtiden bringer.
Men jeg ved, at al tilliden og omsorgen og modet, vi delte -
- vil lyse ned på os -
- og beskytte os.
Du er min lykkes palads.
- Hvad vil du? - Se Tallie. Hvor er hun?
Jeg hørte, du var på vej. Al den larm. Jeg ventede en vagabond.
Vi går ikke, før vi har set hende.
Jeg kerer mig ikke om, hvad I vil.
- Hold nu tonen, ven. - Hvor er hun?
Jeg gav hende te af sod og fyrretrærod.
Men sygdom afprøver vores vilje til at bøje for den øverste.
Mit gæt er difteri.
Nej!
Der er en overdragelse fra...
Hvad er klokken?
Jeg er ligeglad.
- Jeg må gå. - Du laver mærker.
Kom nu.
Kom.
Søndag den 31. August.
Vejret er varmt og solrigt.
Jeg har ryddet op i skuret, som var fyldt med rustent skrammel -
- og vasket vinduerne. Og konserveret æblerne til vinteren.
Salg af mælk og smør gav os fjorten dollars.
Jeg har skåret mig med en skrællekniv.
Jeg trøster mig med overbevisningen om, at jeg en engang i fremtiden -
- når Dyer skal rejse til Syracuse for at hente foder -
- kan tage med og tage hans gevær -
- så jeg kan rejse til Skaneateles og dræbe Finney.
Dyer har arbejdet på laden.
Hver dag udspilles vores separation.
Det sker, når der er mørkt -
- at vi går over højen for at få den helt store udsigt.
Og Dyer forsøger at se os, som vi engang var...
mens jeg ser Tallie for mig i det varme og accepterende hjem -
- der kun fandtes i vores drømme.
Jeg ser Tallie og Nellie sammen et sted -
- og Nellie børster Tallies hår.
Jeg ser for mig, at jeg forviser mine følelser -
- som hun forfinede.
Jeg ser for mig, at jeg gør, hvad jeg kan for Dyer.
At jeg fortsat skriver i denne bog -
- her, som var dette mit liv.
Som om mit liv ikke var et andet sted.
Jeg har altid frygtet at bringe ulykke til mine elskede.
Har du slet intet at sige til det?
Hvor begynder jeg?
Jeg kan ikke se, hvad mere vi kan gøre for hinanden...
med vores begrænsninger.
Det kan du ikke?
Nej.
Kan du ikke?
Jamen...
Så er det godt, vi ved -
- at vi altid kan dyrke vores fantasi.
Undertekst oversat af: Nicolai Duelund Jensen