Dušo. Molim te ne puši. Uništiće ti nepce.
Onda će moje nepce umreti srećno.
Margo, ovo večeras biće ekstra.
Profili ukusa, sve je super delikatno.
Kada pušiš, uništavaš svoju sposobnost
divljenja. -Ma, daj!
Molim te.
U redu. Isuse.
Hvala.
Hvala bogu.
Hoće li stati svi?
Da, lako. Ukupno dvanaest gosta.
Po noći? Koliko zarađuju?
1.250 dolara po čoveku. Eto koliko.
Šališ se, zar ne?
Šta, jedemo li roleks?
Nemojmo ovo upropastiti pričom o ceni.
Prepusti se. Neka bude magično.
Tvoj je novac.
Nije loše! -Hvala, čoveče. -Zaslužuješ ovo, lepi.
Znate li kome će se ovo svideti? Beti!
To je samo "jebite se" vi iz računovodstva.
Ovo nije čak ni večera za klijente.
Jebote. Mi smo kreteni.
Sjajno. Degustacija snage.
Opiće ih zabava.
Zdravo, momci. -Brodom.
Jebote.
Sveca mu.
Lilijan Blum. Bože.
Ko je Lilijan Blum?
Kritičar hrane za "Savor".
Ona je otkrila Slovika.
Zvanično je. Večeras će biti ludilo.
Svi se ukrcajte za Hotorn!
Hotorn! Svi na brod!
Dame i gospodo, raskomotite se
za naše kratko putovanje do ostrva Hotorn.
Hvala vam. -Ehej!
I dosta, dragi moji! Nadajmo se da može ploviti.
Da, gospodine.
Šale o brodu. -Da, da. -Brod, da.
Na brodu smo. -Da. Na brodu smo.
Imamo poznatu osobu na brodu.
Tu je poznata osoba. -Jedva da je poznat. Nije 1998.
Bože. Pogledaj. -Zar ne bi trebalo da me pokrivaš?
Onda se pobrini da mi ljudi ne smetaju. -Oboje znamo da ti to nije smetalo.
Gledala sam sve njegove filmove kad sam bila klinka. -Očito je veliki gurman.
Misli da jeste. -Šef kuhinje Slovik želi da vam poželi dobrodošlicu
sa sirovom lokalnom ostrigom u emulziji minjoneta
s prstastom limetom i listom ostrige. Uživajte.
Divno. Hvala. -Hvala.
To je jedan od njegovih klasika.
Limunski biseri su napravljeni od alginata.
Alginat, kao...
Kao alga. Daj, bre. -Da.
Žabokrečina. -Nije...
Ukusno.
Bože.
Neverovatno.
Neverovatno dobro.
Dobro je. Ja više volim samo ostrigu.
Volim ostrige. -Ne. To je balansiranje proizvoda.
Potreban ti je osećaj minjoneta u ustima.
Molim te ne govori "osećaj u ustima". -Prekasno. Osećaj u ustima.
Zdravo.
Hvala. -Isuse, ovo je kao matura.
Da? Nikad nisam išao na matursko.
Stvarno? Zašto nisi?
Jer nijedna od kul devojaka kao što si ti nije rekla, "Da."
Sirota duša.
Nek se jebu te kučke.
Brajs. -Dobro došli.
Dobro došli, g. Lorimer.
Zdravo. -Zdravo. Dobro veče. -Felisiti Lin.
I Damijen Garsija. -I g. Džordž Dijaz.
G. Dijaz. Dobro došli. -Dala si im moje pravo ime?
Naravno. -A paparaci? -Zadovoljstvo je ugostiti vas.
Paparaci? Na ostrvu smo. Naravno da sam im dala. -Dobrodošli na Hotorn.
Zdravo. -G. Ledford i gđica Vestervelt?
Ne.
Izvinite, ne. To je bilo...
To nije gospođica... Iskrslo joj je nešto, pa gđica Vestervelt nije mogla...
Ovo je gospođica... -Ja sam Margo.
Zdravo. Drago mi je.
Margo. Dobro došli.
Potrudićemo se da vaše veče učinimo što prijatnijim.
Hvala. -Ovuda.
Hvala.
Bože. Jako mi je žao.
To je bilo stvarno neugodno. Izvini. To nije bilo... -Ne, ne. Nema veze.
Ne brini za to.
Izvinjavam se.
Gospodine Librant. Gospođo Librant. Dobrodošli.
Idemo pravo u restoran, ako nemate ništa protiv.
Išli smo u obilazak mnogo puta. -Da, tako je.
Moji cenjeni gosti mogu da nastave razgovor ovuda.
Hvala vam. Molim vas pratite me.
Na čemu sada radite? -Hvala na pitanju.
Vidiš, ljudi me još uvek prepoznaju.
Prelazim u prezentersku fazu svoje karijere.
Ostrvo Hotorn obuhvata 12 hektara šume i pašnjaka.
Imamo bogatstvo mora koje nas okružuje. -Tako je.
Tamo, upravo sada, skupljamo školjke kapice. Večeras ćete ih jesti.
Ne, beži bre. Sranje! -Da.
Potrudi se, druže!
Umiremo od gladi!
Bože.
Sviđa mi se pomisao da je ovo neka vrsta bioma kulinarskih ideja.
Da. Funkcioniše kao epikurejski salon.
Ne, mislim da mi se više sviđa biom.
Biom je bolji. Da, da. Mislim, to je... Da.
Stigli smo do baznog kampa planine Sranja.
Ovo je ludo.
Preveo: Bambula
Pomiriši ovo.
Bićemo gladni.
Da, ja sam veliki sramotni gurman.
Volim ove stvari.
I ja sam blizak, lični prijatelj sa šefom kuhinje.
Dobro, frajeru. -Naša pušnica je u nordijskoj tradiciji.
Koristimo samo meso mlečnih krava
koje držimo neverovatnih 152 dana da bismo opustili proteinske niti.
To. -Možemo li ući ovde?
Čitao sam o ovome na internetu. -Da? Mogu li da pogledam?
Korejski roštilj. -Da. Ali molim vas, ne dirajte naše proteine.
Nisu još sazreli. -Šta se dešava ako ga poslužite 153. dana?
Da li nastaje pakao, ili...
Pretpostavljam da bi bakterije ušle
u krvotok konzumenta i proširile se u njihove kičmene membrane
nakon čega bi on ili ona onemoćali
i ubrzo nakon toga umrli.
Da, nastao bi pakao.
Dobro je što smo profesionalci, zar ne?
Voleo bih da radim za nju. -Da. -Kul.
Ovde živimo.
Stvarno? Živite ovde? Svi vi?
Svi mi. Osim šefa kuhinje.
Da, pa...
Kolektivni duh. Zar ne?
Ne, g. Feldman. Mnogo više od toga.
Ovde, mi smo porodica.
Svaki dan počinje u 6:00, sa pet sati pripremnog rada.
Beremo. Fermentiramo.
Koljemo. Mariniramo.
Pretvaramo u tečnost. Sferifikujemo.
Želatiramo.
Oni "želatiraju?" -Da.
Želatiramo.
Večera obično traje četiri sata i 25 minuta.
Svaki dan se završava u 2:00 ujutru.
Stoga, da, najbolje je da svi živimo ovde.
Da li vi ikada pregorite, ili...
"Pregorimo?" -Da, izvinite.
Umorite li se od toga što radite jedno te isto?
Šef kuhinje se drži najviših standarda, kao i mi.
Nikada ništa ne gorimo osim ako to nije tako zamišljeno
da se napravi da bude ukusno.
Ko je gladan?
Na kraju ovoga ima hrane, zar ne?
Hrana iz broda na stolu za večeru.
Elsa. Izvinite.
Elsa. Elsa, zdravo.
Ko živi tamo?
Šef kuhinje. -Možemo li to da vidimo?
Čak ni nama nije dozvoljeno da uđemo u kolibu šefa kuhinje, g. Ledford.
Hajde. Ne smemo da uznemiravamo Maga hrane.
Da, u redu.
Nije li GOAT najveći svih vremena?
Ne, ne. Nekada...
Misliš da bi on izabrao onog rmpaliju?
Možda ćemo samo tempirati objavu.
Stvarno? Da te vodim na najbolja mesta?
Da, pa ja rezervišem najbolja mesta. Reci ti meni. -U moje ime. -Pa, ja...
Zdravo, ponovo.
Gospodo, parfe?
Hoćeš da slikaš?
Evo. Zameni mesto sa mnom.
Gospođice... -Mils.
Gđice Mils. Vi ćete sedeti na mestu gđice Vestervelt.
Trebalo bi da imaš bolji pogled.
Ne treba mi bolji pogled.
Ne, pogledaću kuhinju. Hvala vam!
Prvo ćemo roze.
Uživajte.
Slobodno posmatrajte kuvare kako inoviraju.
Ali molim vas, nemojte fotografisati naša jela.
Šef kuhinje smatra da lepota u njegovim kreacijama
leži u njihovoj kratkotrajnosti.
Evo, hajde. Ovo ne smemo propustiti.
Da li to pravite pomoću pakodžeta?
Upravo tako, gospodine.
Pakodžet može proizvesti puderastu teksturu nalik snegu.
Kul. -Da. Imam jedan.
Dobro ste potkovani, g. Ledford.
Znate moje ime? -Volimo da poznajemo sve koji večeraju s nama.
A šef kuhinje, da li je on tu negde?
Voleo bih da razgovaram sa njim. -Zašto ne sednete?
Spremamo se da poslužimo.
Dobro. Hvala.
Još lambruska, gospođo?
Neverovatno paze na detalje!
I znao je moje ime, cico! -Da.
Primetila sam da ga ti nisi pitao za ime. -Da, pa, znaš.
Eno ga.
Jebote. Da li me gleda?
ZANIMACIJA ZA USTA
Volite zimu, zar ne?
Jebena nakaza.
Ovde imamo komprimirane i kisele krastolubenice,
šlag, i ugljenisanu čipku. -Hvala. -Uživajte.
ZANIMACIJA ZA USTA krastolubenica, šlag, ugljenisana čipka
Ova stalna opsesija šlagom.
Zvanično je kuga i niko nije imun.
Možeš li osetiti malo kozu?
Odmah na kraju. Malo dete.
Rekla je mleko. -Pitam se.
Nije rekla koju vrstu. -Nije.
Želim da čujem tvoj predlog za emisiju,
ali prvo bih želela da se zahvalim za poslednje dve godine.
Ova prilika je bila... -Najbolja u tvom životu?
Imajmo još mnogo više. -Daj, bre. Pokušavam da nazdravim za rastanak.
Možeš li me pustiti da to uradim? -Ne, nije rastanak. -Da, jeste.
Počinjem na novoj poziciji. -Bože!
Mama mi je našla posao u Soniju.
Rekla sam ti to pre dve nedelje. Evo mog radnog telefona.
Evo kreditne kartice produkcijske kuće. -Šta radiš? Neprenosivo.
I evo ključa od tvoje kuće u Los Anđelesu...
Nemam džepove. -Tvog stana u Njujorku
i tvog drugog stana u Njujorku za koji tvoja žena ne zna.
Kako je Amanda? -Uzmi jer ja neću biti tamo u ponedeljak.
Radićemo ovo? Pričaćemo o našim životima?
Je li to? Bliski smo? -Ne želim ni ja.
Ali zar ne bismo trebali? -Moramo li?
Nije dobro, Brajs. U redu?
Između mene i Amande nije dobro. Nije dobro.
Jesi li ti kriv? -Ne, ona je bila kriva.
Naterala me da pošaljem poruku njenoj koleginici.
Naravno da sam ja kriv, brate. Ja sam seronja.
Barem imamo posao. -I novac. -Za posao i novac.
Da, lepi. -Da, lepi.
Jadni smo, zar ne? -Bože, batice. Neka nas neko upuca.
Ne, neću uzeti...
Isuse Hriste. Želim da živim u ovoj stvari.
Nije li problem što me ovo ne interesuje kao tebe?
Ne, ne. U redu je. Sedim s najboljom ribom ovde.
Koja je fora s ovim oko hrane?
Ne znam. Znaš kako ljudi idealizuju
sportiste, muzičare,
slikare i ostale?
Ti ljudi su idioti. Nije važno šta rade. Igraju se lopticama na naduvavanje,
sviraju ukulele i ostala sranja.
Šefovi kuhinje se igraju sirovim materijalima samog života.
I same smrti.
Gledao sam svaku epizodu "Stola šefa kuhinje" dva ili tri puta.
Gledao sam Slovika 20 puta.
Gledao sam kako objašnjava kada će zelena jagoda biti savršeno nezrela.
Gledao sam ga kako stavlja sirovu školjku kapicu
tokom njene poslednje kontrakcije mišića.
To je umetnost na ivici provalije gde i Bog stvara. To je isto.
To je bilo lepo sročeno, Tajlere.
Prestani. Nemoj. Ne. -Ne! Ozbiljna sam.
Mislim da počinjem da shvatam.
Stvarno? -Da. Malo.
PRVI GANG
U redu. -Da, šefe kuhinje.
Dobro veče.
-Dobro veče. -Zdravo.
Dobrodošli u Hotorn.
Ja sam Džulijan Slovik, i večeras će nam biti zadovoljstvo da vas nahranimo.
Počinje.
U narednih nekoliko sati
unosićete masti,
so, šećer, proteine,
bakterije, gljive,
razne biljke i životinje,
a ponekad i čitave ekosisteme.
Ali moram da vas zamolim jednu stvar.
Samo jednu.
Ne jedite.
Da li je ozbiljan?
Okusite.
Naslađujte se.
Uživajte.
Razmotrite svaki zalogaj koji stavite u usta.
Obratite pažnju.
Ali nemojte jesti.
Naš meni je previše dragocen za to.
I pogledajte oko sebe. Evo nas na ovom ostrvu.
Prihvatite.
Prihvatite sve.
I oprostite.
A sada...
hrana!
Da, da. Donesite.
Evo ih dolaze.
Kao paradni orkestar.
Naš prvi gang se zove "Ostrvo".
Na vašem tanjiru su biljke s celog ostrva
postavljene na kamenje s obale,
prekrivene jedva smrznutom, filtriranom morskom vodom,
koja će aromatizovati jelo dok se ono topi.
Ovo je ono što je momak lovio ranije...
Pardon?
Izvinite, šefe kuhinje.
U redu je.
Da, to su te iste školjke kapice.
Evo šta morate zapamtiti o ovom jelu.
Mi, ljudi na ovom ostrvu, nismo važni.
Ostrvo i hranljive materije koje ono pruža,
postoje u svom najsavršenijem stanju bez da ih mi sakupljamo,
obrađujemo ili varimo.
Ono što se dešava u ovoj prostoriji je beznačajno
u poređenju sa onim što se dešava napolju u prirodi,
u zemlji, u vodi,
u vazduhu.
Mi smo samo uplašena nanosekunda.
Priroda je vanvremenska.
Uživajte.
To je vesela misao.
Plačeš?
Smatram da je sve ovo veoma dirljivo. Sve je tako lepo.
Skoro je previše lepo da se jede.
Najlepši restoran u mom rodnom gradu je bio...
Ne misliš valjda da je šef kuhinje ljut na mene, je li?
Zbog onoga sa školjkama? -Ne moraš da ga zoveš "šef kuhinje," Tajlere.
Prilično sam sigurna da on i ne zna da ti postojiš.
Nekako želim da...
Da mu se dopadneš? -Da. Nekako.
Tajlere, ti si mušterija.
Plaćaš ga da te služi.
Nije bitno da li mu se sviđaš ili ne.
Da. Stani. Šta to znači?
Ništa.
Opusti se. Samo jedi svoj kamen.
A za par, od naših prijatelja iz "Karolin More"...
Šasanj-Montraše...
Vrhunska berba iz 2014.
Ne samo jedan vinograd.
Jedan red vinove loze.
Savršeno. -To je magično.
Šta misliš? Stvarno osećam da je ovo prilično...
Upola je sjajno. U trenucima je tu. -Tu je u trenucima.
Potrebno je aranžiranje. Nema erupcije zadovoljstva.
Ali ukusi su tu. Veoma je čisto. Veoma je talasično.
"Talasično?" -Okeanski.
Talasa je bila iskonski duh mora. -Talasa i Pont.
Da, da. -Tačno.
Mi jedemo okean.
-Da. -Da.
Kako je?
Dobro je. -Ne možeš samo reći "dobro" za emisiju.
Moraš da ulepšaš.
Bože. Za Boga miloga. To nije operacija mozga, u redu?
Znam. Dobro onda, uradi to. -To je emisija o putovanju i hrani.
Da, da. Predstavi mi to.
Idemo u Italiju, zar ne?
Snimamo me u kapri pantalonama na pastelno zelenoj vespi,
dok se vozim okolo da dođem do neke Đuzepeove farme sa sirom.
Jedem sir, a onda...
Evo mene izbliza. Zatvorim oči, i glumim orgazam,
a onda u Južnu Afriku...
I onda, možda pričam o tome kako rasizam nije tako kul,
i na kraju, vreme je za Emi. -To je sve? -U redu? Mogu li da jedem sada?
To ćeš u ponedeljak predstaviti na tri striming servisa?
Da. Manje više. To je to. -Isuse Hriste. To je katastrofa.
Mislim da ne možeš otići u Južnu Afriku zato što si pijan vozio.
Sviđa ti se ovo? -Hrana za vidre? -Da. -Čvrsta je.
Jeo sam jednako dobre školjke sa svojim šefom kuhinje kod kuće, Rikardom.
Znaš Rikarda. Sjajan je. -Neverovatan.
Nema veze. Barem možemo reći da smo bili ovde, zar ne?
Moj tata je govorio da kupuješ iskustvo.
Ovo izgleda kao prigradski pejzaž.
Šta koji kurac?
Videla sam Perija kod Delorentija pre neki dan.
Kako je on?
Znaš...
Peri.
Hvala.
Hoću serviranje u pet!
Da, šefe!
DRUGI GANG
Hoće li to nastaviti da radi?
Hleb postoji u nekom obliku više od 12.000 godina,
posebno među siromašnima.
Brašno i voda.
Šta može biti jednostavnije?
Čak i danas pšenica predstavlja 65% ukupne poljoprivrede.
Voće i povrće samo 6%.
Drevni grčki seljaci umakali su svoj bajati, oskudni hleb u vino za doručak.
A kako nas je Isus naučio da se molimo ako ne da molimo za hleb naš nasušni?
Da molimo za hleb naš nasušni.
To je, i oduvek je bila, hrana običnog čoveka.
Ali vi, dragi gosti, niste obični ljudi.
I stoga večeras...
Nećete dobiti hleb.
TANJIR ZA HLEB BEZ HLEBA nema hleba, ukusni prilozi
Mora da se šali. -On se šali.
Ovo je potpuno novi nivo. -Kako nećeš... Ne šali se.
Neće služiti hleb u restoranu poznatom po hlebu. Simpatično.
Šta? -Hvala.
Nije lažno, zar ne?
Šta? -Ne.
Mora biti malo.
Ozbiljan si?
U tom tonu, uživajte u pratnji bez pratnje.
"Hleb koji večeras nećete jesti,
napravljen je od pšenice koja se zove crvena fajf,
koja je proizvedena s našim partnerima u projektu Tehačapi pšenica,
posvećen očuvanju autohtonih žitarica".
Ovo je ludo.
Moram da kažem da je ovo sranje oko potpunog odsustva hleba
stvarno dobro.
To je malo nečuveno, zar ne?
Đavolski je, zaista.
On je uvek bio veoma svestan hrane kao istorije klasnog društva...
Kao i ja.
Naravno.
Iako ću reći da ova emulzija izgleda blago rascepkana.
Da.
Nisam hteo ništa da kažem.
Primetio sam čim je poslužena.
Razbijena je.
Što je stvarno...
To zaista ne bi trebalo da se vidi u restoranu ovakvog kvaliteta. Evo ga.
Evo ga. -Da.
Bože. Ovo je stvarno neverovatno.
Način na koji upliće istorijske alegorije.
Igra je takva da se pokušava da se pogodi
šta će biti glavna tema celog obroka.
Nećeš znati do kraja.
Stani. Sviđa ti se ovo? -Da.
On vas u suštini vređa.
Ne, ne. Ne razumeš to. To je koncept.
Znam šta je koncept, Tajler.
Veruj mi. On priča priču. To čini njegovu hranu tako uzbudljivom.
On nije samo šef kuhinje. On je pripovedač.
I nije ga briga za pravila. -Može biti da sam obična devojka,
ali možda postoje neka pravila za koja treba da te je briga...
Na primer... Šta znam. Davanje hrane ljudima u restoranu.
Najdraža, niko nikada ne bi rekao da si obična devojka.
Sama mesim hleb.
Stvarno? Nisam to znao. -Da.
Da. To je veoma rustikalno.
To je seljački stil. kvasac.
Koju vrstu kvasca koristiš?
Pravim ga od jabuka.
Naravno da sama praviš kvasac od jabuka.
Zlotvore.
Gospođice Blum?
Evo još jedne razbijene emulzije.
Ljubaznošću šefa kuhinje Slovika.
Izvinite. -Da li je sve po vašem ukusu, gospodine?
Zapravo, ne. Hvala na pitanju.
Hrana je odlična i dobijamo sve konceptualne stvari.
Ali možemo li, molim vas, dobiti malo hleba?
I malo bez glutena za mog prijatelja?
Ne.
"Ne?"
Ne.
U redu.
Ovo je sve veoma pametno, i nisam hteo da igram na ovu kartu,
ali vi znate ko smo mi, zar ne? -Da.
Stvarno? Znate ko smo mi?
Znam ko ste.
Onda znate da radimo s Dagom Verikom, zar ne?
Ne, vi radite za g. Verika.
Baš tako. -Jebi ga. -I znate da smo svi u istom timu.
Samo nam dajte malo hleba. Molim vas.
Nećemo nikome reći, gospođo.
Obećavam, u redu? -Ne.
Da li ste rekli, "Ne?"
Rekla sam, "Ne." Da. -U redu. -U redu.
U redu.
To je sve. Hvala.
Mogu li?
Ne morate da... U redu.
Ješćete manje nego što želite i više nego što zaslužujete.
Zadovoljstvo mi je služiti vas.
Ostajem u ketozi, tako da su to dobre vesti.
Bez hleba, to te stvarno fokusira.
Tako je jebeno dobro. Balzamuj me u ovome.
Zar nećeš da probaš? -Ne.
Ne? -Ne. -Ovo je sjajno.
Uzeću to i poješću. -Samo napred.
To je bilo slučajno.
Dešava se i najboljima od nas.
Žao mi je. To je bilo...
Mnogo mi je žao.
Niste ni pipnuli svoju hranu.
Nema hrane.
Ne. Ovo je hrana.
Još mnogo hrane će doći.
Ne želim da se prežderavam. -To ne bi bilo moguće.
Precizno sam osmislio porcije da to uračunam.
Dakle, nećete se prežderavati.
Molim vas, jedite.
Meni ima smisla samo ako jedete.
Ali vi ste nam rekli da ne jedemo.
Nisam na to mislio, gospođice.
I vi to znate.
Hvala na brizi,
ali savršeno sam sposobna da odlučim kada ću da jedem i šta.
Hvala vam.
Hriste, to je bilo ponižavajuće. -"Ponižavajuće?" -Da.
Tajlere, tip je kreten.
Molim te nemoj.
Ne bi trebalo da budeš tako nepristojna. -Šta?
Zamolio te je da jedeš.
Ne sviđa mi se. -Samo probaj.
Molim te.
Serviranje u tri, prijatelji moji!
Da, šefe!
TREĆI GANG
To je pino noar iz 2013. iz "Ros Koba".
Hiperdekantirali smo ga potopnim blenderom
da ga probudimo iz sna.
Slavonski hrast, bogate note trešnje i duvana,
i blagi osećaj čežnje i žaljenja.
Da. Uživajte. -Čežnja i žaljenje.
Moje omiljeno.
Ona opet bulji.
Odakle je znamo? -Ne znamo je.
Ona stvarno liči na Kler.
Zašto to stalno govoriš? Ne liči. -Ne liči ti?
Ona nije ni nalik našoj Kler.
To isto udaljeno lice.
Možemo li da ne budemo opsednuti? Molim te?
Znam. Hipotetički, ako odlaziš...
Da. -...što nije slučaj, zbog čega bi otišla?
Koproducent u Asocijaciji za razvoj.
A šta je to dođavola? -To je u razvoju, tako da bih razvijala
ili pomagala u razvoju stvari...
Zašto bi to bilo bolje nego da radiš za mene?
Zato što tamo postoji budućnost. -Da.
To je korporacija... -Da.
Drugačija vrsta budućnosti. Ima li to smisla?
U korporaciji... -Hvala bogu, ionako je sve samo hipotetičko.
Sledeći gang se zove "Sećanje".
I to je ono što treba da izazove.
Sećanje.
Dozvolite mi da vam ispričam svoje sećanje.
Dok sam odrastao, dete u Vaterlou, Ajova...
Utorak je bio veče za takose.
Da!
Takos utorak!
Da!
I ova ovde dama.
Ovo je moja majka.
Kao što vidite, prilično je pijana.
To nije ništa neuobičajeno.
Kada sam imao sedam godina,
jednog utorka, moj otac je došao kući prilično pijan.
Baš pijan.
Takođe, ništa neuobičajeno.
Moja majka se naljutila i brecnula na njega, tada,
on je krenuo da obmotava telefonski kabl oko njenog vrata i čvrsto ga povukao.
Ja sam plakao.
Vrištao sam, molio sam ga da prestane.
Da ga nateram da prestane...
Na kraju sam morao da ga ubodem u butinu kuhinjskim makazama.
Sećaš se toga, majko, zar ne?
Pretpostavljam da je te večeri trebalo da mu ih zabijem u grlo.
Ali nismo tako pametni kad smo mladi.
Bila je to, kao što možete zamisliti, veoma nezaboravna takos noć.
Hvala bogu da nije. -Šta je to bilo?
Teatralno. -Svidelo ti se to?
To je pozadina onoga što ga čini umetnikom i šefom kuhinje.
Taj tip ima stvarno mračan smisao za humor, brate.
On je tako intenzivan lik.
Izvolite
domaće sušen bres pileći karabatak al pastor
i naše tortilje napravljene od stare sorte kukuruza,
jedno od prepoznatljivih jela Hotorna.
Hvala. -Stalno menjamo meni,
ali, kao što gđica Blum zna, ovo je bila glavna stvar od prvog dana.
Jednom ste rekli... -To vas je ucrtalo na mapu.
To me je ucrtalo na mapu.
Koja bi to tačno mapa bila...
Pitam se.
U svakom slučaju, zato što uvek inoviramo, i plašimo se nebitnosti,
usavršili smo klasik.
Slike na tortiljama su napravljene pomoću mašine za lasersko graviranje.
Po prvi put je koristimo.
Nadamo se da će ovo takos veče izazvati snažna sećanja kod svih vas.
Uživajte.
Naravno da je morao da napravi takos.
Izvoli.
Šta je to, Lil?
Restorani.
Koje sam recenzirala i koji su se zatvorili.
Šala, onda?
Mislim da je tako. -Ričarde, šta je ovo?
SREĆNA GODIŠNJICA
Tortilje. Za takose.
Ne, slike. Mi smo na svim.
Ovo je nakon što si uklonio melanom sa čela.
Tu je zavoj. Zar ovo nije lepo? Setili su nas se.
Tajlere, jesi li to ti?
Da. To su sve moje slike od večeras.
Isuse Hriste, šta je s ovim tipom? -Znao sam. On me mrzi.
Prokletstvo. Nisam mislio da će mi uzeti za zlo.
Treba li da se izvinim? -Za šta da se izviniš?
Šta je?
"Poziv za doktora Sanšajna".
Bože. Zaboravila sam na taj.
Glup deo. Loš scenario.
Međutim, zabavno snimanje.
Možda je to šala jer ste prijatelji, zar ne?
Da, da, prijatelji.
Imam li ja prijatelje?
Samo malo.
Momci, šta koji kurac?
Jesu li ovo...
Odakle im ovo?
KAJMANSKA OSTRVA OVLAŠĆENJE ZA PRENOS NOVCA
Ovo nije dobro.
Izvinite.
Mogu li da vam pomognem, gospodine? -Da.
Šta je ovo dođavola? -To su tortilje.
Da, a šta je ovo?
To su tortilje...
koje sadrže ekobrajtove poreske zapise i druge dokumente
koji pokazuju kako je vaša kompanija kreirala fakture sa lažnim troškovima.
Odakle vam ovo? -Žao mi je, ali šef kuhinje nikada ne otkriva svoje recepte.
Znate li koliko ste se sjebali?
Zatvorićemo ovo mesto do jutra. Razumeš li?
Ne, to neće biti potrebno.
Uživajte.
A ovo si ti i...
Ko je ta žena?
Kako dođavola da znam? To je lažnjak.
To je nekakva glupa šala.
To je jebeni takos, u redu? Ne može da ti naudi.
Da, jebeni takos koji bi se mogao održati na sudu.
Možemo poricati,
i ako pokušaju da nas prijave... -Da!
Ako nas prijave, prijavili bi i Verika.
I onda bi bili sjebani kao i mi. Zar ne? Nemamo problem.
Zar ne?
Da, nemamo problem. -Sve je u redu.
Ne mogu da te fotografišu bez tvog pristanka. To je ludo.
Ne pričaj i pusti me da razmislim. Moram ovo nekako da ispravim. Moram.
Reći ću ti kako da ispraviš ovo. Pošalji nazad ovo sranje.
Izvinite! Gospodine, zdravo. -Margo!
Jesi li mi upravo pucnuo prstima?
Da li znaš koliko dugo pokušavam da rezervišem ovde? -Ne, i briga me.
Ne šalješ hranu nazad u ovu kuhinju, dete jedno.
Zahvaljuješ im što su te uopšte pustili da uđeš.
Kako si me nazvao? -Nazvao sam te dete. Jer se tako ponašaš.
Tajlere, moraš da mi se izviniš odmah. Ne možeš tako da razgovaraš sa mnom.
Zapravo, mogu jer, alo bre, ja sam taj koji plaća.
Stoga, umukni i jedi.
Bože.
Ovo je neverovatno. Moraš da probaš ovo.
Ne, hvala. Nemoj da te ja prekidam.
Gđice Mils?
Kako mogu da vam pomognem?
Samo tražim ženski toalet.
Ovuda.
Hvala.
Šta je iza tih srebrnih vrata?
Nešto veoma posebno.
Ne, ne možete...
Ne bi trebalo da ste ovde. -Želeo bih da znam šta je to konkretno bilo
što vam se nije sviđalo kod poslednjeg ganga.
Jedva da ste jeli.
Zašto?
Moram da znam. Zašto ne jedete?
Zašto vam je bitno? -Ja svoj posao shvatam veoma ozbiljno, a vi ne jedete.
I to me boli.
Nisam mnogo gladna.
Ja sam vam rekao ko sam.
Ja sam Džulijan Slovik, i ja sam šef kuhinje ovde.
Ko ste vi?
Pitaću ponovo. Ko ste vi?
Ja sam Margo Mils.
Odakle si, Margo?
Ja sam iz Grand Ajlanda, Nebraska.
Da li se zbog toga osećaš bolje?
Hoćeš adresu mamine kamp prikolice, seronjo?
Ne, to nije ono što želiš da mislim da si.
Ko si ti? -Ja sam Margo.
Ne bi trebalo da budeš ovde večeras.
Molim te, skloni mi se s puta.
ČETVRTI GANG
I dalje veoma teatralno, ali minimalistički,
kao japanski, minimirasuto stil.
Ali on je bio vragolast, zar ne? -Da.
Hajde da pričamo o takosima.
Ovo je dijalog. Vragolast je.
Uzbuđen sam. Spremni smo za naš sledeći gang
za koji mislim da ćete smatrati... -Izvinite. Ali o čemu ovde radi?
Da li biste me pustili da završim, molim vas? Je li to u redu?
Hvala.
Dame i gospodo, upoznajte zamenika šefa kuhinje Džeremija Laudena.
Džeremi je napravio sledeće jelo.
Zove se "Nered".
Poreklom iz Sparksa, Nevada,
Džeremi je studirao na Kulinarskom institutu u Hajd parku.
Džeremijev cilj, kako je napisao u srdačnom pismu,
bio je da radi za mene ovde u Hotornu.
Zar nije tako, Džeremi?
Da, šefe.
Džeremi je talentovan.
Dobar je.
On je veoma dobar.
Ali nije sjajan.
Nikada neće biti sjajan.
On očajnički želi moj prestiž, moj posao, moj talenat.
On teži veličini, ali je nikada neće postići.
Je li tako, Džeremi? -Da, šefe. -Kao ja u njegovim godinama,
Džeremi je napustio sve da bi ostvario svoje ciljeve.
Kao i moj, i njegov život je pod pritiskom.
Pod pritiskom da se servira najbolja hrana na svetu.
Čak i kada sve prođe kako treba, hrana savršena,
gosti zadovoljni, a i kritičari takođe,
ne postoji način da se izbegne nered.
Nered koji pravite od svog života,
svog tela,
svog razuma,
dajući sve što imate da ugodite ljudima koje nikada nećete upoznati.
Džeremi...
Da li ti se sviđa ovaj život? Ovaj život o kome si sanjao?
Ne, šefe.
I hoćeš li moj život?
Ne moju poziciju, ne moj talenat.
Moj život.
Ne, šefe.
Dame i gospodo, vaš četvrti gang...
Nered zamenika šefa kuhinje Džeremija.
Jebem ti!
Bože!
Šta to radiš?
Šta nije u redu s tobom?
Šta je to jebote?
To je bio šok. Nisam to očekivao.
Šta koji kurac, čoveče? -Molim vas. Sedite.
Molim vas, sve je u redu.
Šta se desilo? -To je samo deo menija.
Deo predstave.
Ovo je predstava? -To nije...
Ovo je ono što plaćate.
To je štos? Šta je to bilo?
Ovo je ekskluzivno iskustvo.
Molim vas da se vratite na svoja mesta. -Šta koji kurac, čoveče?
Hvala mnogo.
Da li je mrtav? -Definitivno je satira... -Ostanite tu.
Možete li da sednete, molim vas? -Već sam viđala da to koriste. -Nije smešno.
Šta koji kurac? Da li je ovo stvarno? -Šta se dešava?
Izgleda tako stvarno. -Ne, ne.
Ovo je samo pozorište, zar ne? -O čemu, jebote, pričaš, ženo?
On se roknuo, u redu?
Izgledalo je vrlo stvarno, Lilijan. Baš stvarno.
Ovo je samo pozorište. To je scenski rad.
Da li je? -Da. To je ono što on radi.
To je deo menija.
NERED povrće kuvano pod pritiskom, pečeni file
poširani krompir, goveđi soft, koštana srž
POČIVAJ U MIRU Džeremi Lauden
Jedite!
Uživajte.
Peti gang naručen.
Da, šefe!
Tajlere, šta se dođavola dešava? -A ovde imamo biodinamički kaberne fran
od naših prijatelja iz "Domejn bretona".
Nema dodatih sulfita,
malo seoske arome,
i divan spoj s pečenim proteinima. Uživajte.
Odlazimo. Smesta. -Ali moram da uzmem svoj ogrtač.
Ostavi ogrtač. Ustaj. -Ali ja...
G. Librant? -Odlazimo. -Nešto nije u redu?
Odlazimo.
Nema broda da odete. -Onda ću pozvati helikopter.
To bi bilo veoma teško bez telefonske linije.
Sklonite se.
Isuse. Samo uradi šta kažu, zaboga!
Ja ću se pobrinuti za ovo.
Pusti me da rešim ovo. -Kojom rukom, g. Librant?
Šta? -Kojom rukom ćete ovo rešiti? Levom ili desnom?
Šta to govoriš?
Hoćemo li da izaberemo?
Šta da izaberemo?
U redu. Leva ruka.
Domali prst.
Pustite me!
Ne!
Daj, bre. Pustite čoveka na miru. -Šta to koji kurac radite?
Ma daj. Polako. Pustite ga na miru! -Ostavite matorog na miru!
G. Librant, molim vas ne mrdajte.
Šta to radite?
Ričarde!
Molim vas ostanite da sedite.
Šta koji...
Šta se dešava? -Pozovite mu doktora.
Treba li vam pomoć da pronađete svoje mesto? -Prst. Tu je prst.
Čovek vrišti od bola!
Molim vas, sedite. -Gospodine?
Nije smešno, ženo! Isuse Hriste!
Sve je to deo menija.
Bože! -Ovo je stvarno, zar ne? Ne mogu ja ovo s taocima.
Zašto onda ne popričaš sa njim? Pričaj s njim! Pošto ga znaš, zar ne?
To sam izmislio.
Zašto?
Da bih se pravio važan. Zato, u redu?
Prsten vašeg muža, gospođo.
Hvala. -Nema na čemu.
Tede. Tede!
Iskreno mislim da je cela ova stvar samo zbog nas.
Zato mi je poslao poruku.
A ovo je neverovatno. Zar ne?
Gluma je zapanjujuća. -O čemu to pričate?
Šef kuhinje Slovik želeo bi da vas vidi u kuhinji.
Mogu li i ja da pođem? -Ne.
Ne, žao mi je, ali grešiš.
Zašto ovo radiš? -Jednostavno grešiš.
O čemu govoriš?
Ko si ti?
Margo. Zovem se Margo.
Služio sam mnoge s tim imenom. Ti nisi Margo.
Ne. -Zašto je to bitno?
Bitno je jer ovaj meni, ova lista gostiju...
Celo ovo veče je mukotrpno isplanirano.
A ti nisi bila deo tog plana.
I to kvari sve.
Da bih nastavio, moram da znam gde da te smestim.
Sa nama ili sa njima?
Vrlo je važno.
I onda ćeš mi poštedeti život?
Da ti poštedim život? Ne!
Naravno da ne.
Zar ne vidiš da bi to pokvarilo meni?
Svi ćemo umreti večeras.
Zar nije tako?
Da, šefe!
Pitanje je,
hoćeš li da umreš sa onima koji daju ili sa onima koji uzimaju?
Ali ja umirem u svakom slučaju? To je nevažno.
Ne, nije nevažno. Ništa u ovoj kuhinji nije nevažno.
Molim te izaberi.
Ove odluke su važne...
A naš meni je strogo tempiran.
Za 15 minuta napraviću pauzu između gangova,
i za toliko moraš da odlučiš.
Naša ili njihova strana.
U međuvremenu, vrati se na svoje mesto.
Sledeće jelo je izvrsno.
Serviranje u pet! -Da, šefe!
Sve vas volim. -I mi vas volimo, šefe!
Jebote! Ponudio ti je gang u kuhinji?
Koji? Proteini ili povrće?
Proteini ili povrće?
Prokletstvo. To nije fer.
Zašto ti dobiješ gang u kuhinji?
Pušiš ceo dan. Ne možeš ni da okusiš.
ČISTAČ NEPCA
čaj od divljeg bergamota i crvene deteline
Saterani smo u ćošak. Hajde da se fokusiramo. Kakav nam je plan?
Koje su nam opcije?
Na vratima su stražari,
ali to bi mogla biti predstava. -Da.
Da li je neko video niz hodnik da li možemo...
Momci. Moramo nešto da uradimo i ne smemo biti kukavice.
Ovo je upalilo u mom filmu "Napad." Kada donesu noževe i viljuške,
mi samo jurnemo u njihovu kuhinju. -Bolje baratamo noževima od njih?
Koju drugu opciju imamo?
Ne znam, čoveče. -Pa šta onda? Mi...
Jebi ga. Razbiću ovaj prozor.
Da! Samo napred!
Jebem ti!
Dajte da vam pomognem da se vratite do svog stola. -Jebem ti.
Žao mi je, čoveče.
Bože. -Jebem ti.
Postoji izreka. "Ponekad vam treba samo šolja dobrog čaja."
To sam naučio odrastajući u Bratislavi.
Otkrio sam da čaj ne samo da čisti nepce,
već i nudi umirujući melem
kada se suočite s nekim teškim neprijatnim činjenicama.
Ali pre nego što nastavimo,
ima li nekih pitanja o meni ili Hotornu?
Neko pitanje?
Da li ovo dobijam bergamot, šefe?
Da.
Šefe? -Da?
Mislim da govorim u ime svih ovde kada to kažem...
Želim da znam... Mislim, mi želimo da znamo...
Zašto se ovo dešava, čoveče?
Reći ću vam. Zamislite sebe kao sastojke u konceptu degustacije.
Šta? -Koncept degustacije.
Figurativno rečeno.
Mislim da je to najbolji način da se ovo opiše.
Ali ništa od ovoga ne bi trebalo da bude iznenađenje za većinu vas.
Gđice Blum.
Lilijan, ako smem, moj dragi rani promoter,
zna kakvu je štetu nanela tolikim restoranima.
Ne, ne. Samo malo, šefe.
Ne, ne. Ne, ti ne pričaš.
Izvinjavam se, šefe. Vi ste tražili intervju
s Lilijan Blum. -Šta?
I taj intervju je stvorio ovaj restoran. -Ti joj omogućavaš njenu poganost.
Omogućavaš joj poganost.
Podržavaš.
Tetošiš.
Još razbijene emulzije, madam.
Svidelo ti se što sam ti poslao pozivnicu za ovo veče.
Ja čeznem za tvojim prisustvom.
Tvoj ego je bio nahranjen.
Ali to je i za očekivati. I ti si hranila moj ego.
Deset minuta, gđice Mils.
Molim vas. Moj muž mora da ide u bolnicu.
Dobro sam. Samo pustite moju ženu.
Moji odani redovni gosti.
Koliko ste puta jeli ovde u poslednjih pet godina?
Ne znam. Šest ili sedam?
Mislim da je više od toga, Dik.
Jedanaest. Jedanaest puta.
Većina ljudi sebe smatra blagoslovenim ako ovde jedu samo jednom.
G. Librant, navedite jedno jelo koje ste jeli kada ste poslednji put bili ovde.
Jedanaest puta dolazite brodićem ovde,
gde svaki put predstavljamo svako jelo.
Tačno vam kažemo čime vas hranimo.
Molim vas navedite mi jedno jelo
koje ste jeli kada ste poslednji put bili ovde.
Ili pre toga.
Jedno. Molim vas.
Bakalar. -Šta?
Bakalar.
-Nije to bio bakalar, magare jedno.
Bio je to halibut.
Redak, pegavi halibut. -Zašto je to važno?
Važno je halibutu, gospođo Librant.
I umetniku čiji se rad pretvara u govno u vašem stomaku.
Dozvolio sam svom radu da dostigne cenu
gde samo sloj ljudi u ovoj prostoriji može da je priušti.
I bio sam prevaren da pokušavam da zadovoljim ljude
koje je nemoguće zadovoljiti.
Počevši od nje.
Ali takva je naša kultura, zar ne?
I moj restoran je deo problema.
Kažete da je to vaš restoran.
Ali ako ćemo večeras svi da budemo iskreni
nije.
U pravu ste. Dag Verik je moj investitorski anđeo.
On je vlasnik ovog ostrva i ovog restorana.
A pošto je Hotorn moj život...
Morao bih da kažem da me Dag Verik poseduje.
Osim što su sada stvari malo komplikovanije,
ja posedujem Daga Verika.
Isuse. -Bože.
Sveca mu. -Kako da zaustavimo ovo, čoveče?
Ne. -U redu? Samo te molim da prestaneš s tim.
Reci kako da ovo zaustavimo. Zaustavićemo, u redu?
Ne možete ovo zaustaviti. -Očigledno, imamo novca.
Samo reci koliko, a mi ćemo ti dati!
Samo reci cifru, čoveče!
Ne.
Ne treba mi vaš novac.
Držao te je otvorenim tokom korone, kretenu!
Jeste.
I preispitivao je moj meni.
Čak bi tražio i zamene,
uprkos činjenici da u Hotornu nema zamena!
Pali anđeo, molim.
Ne!
Ne, ne!
Šta koji đavo?
Ne. -Slušajte.
Ovo je jebeno... -Rekao sam, "Slušajte." -Ne! Džulijane!
Ovo je nenormalno. -Rekao sam, "Slušajte."
Ne...
Slušajte. -Ne, ne. Ovo je nenormalno.
Ne, rekao sam, "Slušajte!" Samo slušajte!
Da.
Da li čujete?
I...
Potonu on, i...
Tišina.
Čujete li to?
Čujete li tu tišinu? Slušajte, da li čujete?
Ta tišina znači...
Slobodan sam.
Vreme je isteklo, gđice Mils.
Šef će razgovarati s vama sada u svojoj kancelariji.
Uđi.
Jesi li donela odluku?
Jesam. -I šta si odlučila?
Da si bio u pravu.
Ne bi trebalo da budem ovde.
I kažem ovo sa poštovanjem, jer sam sigurna da si prilično briljantan,
ali sve ovo,
nije za mene.
Nisi sigurna da sam briljantan, pa nemoj to da govoriš.
To je lažno.
U redu.
Nisam sigurna da si briljantan.
Očekivao sam više.
Jebi se!
Pretpostavljam da ću morati da odlučim umesto tebe.
Tebi je mesto ovde sa svojim sojom.
A koji je to soj?
Sa prostom radnom snagom.
Mislila si da ne mogu provaliti?
Prepoznam kolegu u uslužnoj industriji kada ga vidim.
Gospodina Libranta. Odakle ga znaš?
Gledaš ga celo veče.
Mislim da znaš.
Ne, ne znam.
Platio je za iskustvo.
I mogu reći, kao jedan pružalac iskustva drugom,
da se ne daš lako uznemiriti.
Kako te je uznemirio?
Nije me uznemirio... -Margo.
Rekao mi je da se slažem sa svime što kaže
i da nastavim kontakt očima dok on drka.
Specifično. -Ne baš.
Prilično neoriginalno.
Uznemirilo me je
kad mi je rekao da mu kažem da je on dobar čovek,
a da sam ja njegova ćerka, i da on voli mene, i ja volim njega i...
Znači on je romantičan.
Ne, ne trebaju mi detalji.
Znam šta je loša mušterija.
Da.
Da li uživaš u pružanju svojih usluga?
Da.
Ili jesam nekada.
Da li ti uživaš u pružanju svojih?
Uživao sam,
ali godinama nemam želju da kuvam za nekoga.
A čoveku nedostaje taj osećaj.
Pođi sa mnom.
Svi su tako potišteni!
Dame i gospodo, za naš sledeći gang,
hajde da izađemo na večernji vazduh!
Hajde! Napolje! -Molim vas, gospodine. -Hajde. Napolje, svi.
Ako nađemo brodić, možemo pobeći njime.
I redovni gosti takođe. Hajde.
Molim vas pratite šefa kuhinje.
Šefe, voleo bih da razgovaram s vama na brzaka.
Hajde! -Posle vas, molim.
Prvo gosti.
Ričarde.
Za mnom.
Na miran noćni vazduh.
Nemojte da se plašite.
Nemate čega da se plašite.
Možda negde ima rezervni brodić i možemo da pobegnemo odavde.
Šta?
-Da pobegnemo odavde do čega?
O čemu pričaš, brate? Mrtvi smo. -U redu je.
Ne. Umrećemo večeras. -Da, hoćemo. Da.
Naš sledeći gang će predstaviti zamenik šefa kuhinje, Ketrin Keler.
Dobro veče, svima.
Pre tri godine, Džulijan Slovik je pokušao da me povali.
Odbila sam njegovo udvaranje.
Nedelju dana kasnije, pokušao je ponovo.
I opet sam odbila.
Ali nije me otpustio.
Ne.
Držao me je u svojoj kuhinji, odbijao je da me pogleda u oči,
i da direktno razgovara sa mnom osam meseci.
On to može.
Zato što je zvezda.
On je glavni.
Naš sledeći gang se zove "Muška ludost".
Žao mi je.
Jebote.
Našim muškim gostima...
Sada vam nudimo priliku da pobegnete.
Dobićete prednost od 45 sekundi,
nakon toga će moje osoblje pokušati da vas uhvati.
Ako uhvate...
U redu.
45 sekundi počinju sada.
Drži ovo. -Šta? -Izvini. Ma daj. Znaš da sam grozan.
Ti si divan kritičar.
Poslaću pomoć. Odmah.
I ti.
Napustiću vas.
Hoćete li da mi se pridružite unutra?
Postaje hladnjikavo.
Ovuda.
U redu.
Ovuda.
Idite!
ŠESTI GANG
MUŠKA GLUPOST dandženes kraba, surutka od fermentisanog jogurta,
sušena morska salata, umeboši, morska trava
Hvala. -Hvala.
Ovo je fantastično. Kiselost umebošija
i talasi fermentacije. Bogato je, a opet čisto.
Ukusno je.
Da, pa...
Nekad bi mi to mnogo značilo, gđice Blum.
Tako je dobro.
Da, stvarno je dobro.
Ovo je emodži za mene.
Umeboši. -Umeboši. -Umeboši.
Ovo je tako dobro.
Veoma si veoma talentovana. -Hvala.
Obično ne volim penu, ali...
Ne trči pored mene, brate! -Ne, ti trčiš pored mene!
Ovo je velika šuma! Odjebi!
Beži od mene! -Odjebi, brate!
Jebem ti.
Bože.
Tako je.
Znaš mog muža.
Da.
Znam.
Da.
Možeš nam reći.
Da li svi stvarno umiremo večeras?
Ne funkcioniše ako preživite.
Šta ne funkcioniše? -Meni.
Zašto ne?
Potreban je kraj...
Koji sve koncepcijski povezuje. Inače, samo je dobrog ukusa, a koga to briga.
Stvarno, trebalo bi da imaš svoj restoran. U redu?
I ja bih mogla da ti pomognem u tome.
Sigurna sam da biste mogli, gđice Blum. -Mogla bih.
Samo bismo morali da porazgovaramo o...
umiranju.
Zapravo, ja sam i predložila da svi umru.
Veoma sam ponosna na to.
Hoće li neko vino? Jebi ga. -Da, molim.
Hvala vam.
Čuo sam da je puklo.
Jebem ti!
Poseban zalogaj za poslednjeg gosta koji je uhvaćen.
Malo igre s Pasar jajetom s punomasnom pavlakom i javorom.
PASAR JAJE jaje, punomasna pavlaka, i javor
Uživajte. -Hvala.
Nije da vas zanima...
ali ne zovem se Margo. Ja sam Erin.
I ja sam iz Broktona, Masačusets.
To je to.
Zabava je gotova.
Dođite, gospodo.
Dobro došli nazad. -Šta ste dobili? -Gospodine? Molim vas.
Izvinite. Žao mi je. Ja ću to uzeti. Hvala.
Gđice Blum. Molim vas.
Dozvolite mi. Ne, u redu je. U redu je.
Evo.
Bože.
Kako si prošao tamo?
Bio sam sjajan. Rasturio sam.
Ja sam jedini koji je pobegao.
Žao mi je. Ja sam jebeni gubitnik.
To je u redu.
Krala sam novac od tebe.
Znam.
Znam da znaš.
Napisao sam negativnu preporuku Soniju. -Znam. Poslao si i meni taj imejl.
Narode...
Bojim se da naš meni ne može da se nastavi po planu...
dok se ne pozabavimo nekom nerešenom stvari.
Ti.
Ja?
Ti.
Reci mi zašto si ovde.
Zato što sam želeo da... -Prvo progutaj.
Hteo sam da iskusim vašu hranu, šefe.
I šta ti je rečeno?
Šta ti je unapred rečeno?
Rekli ste mi da će to biti najbolji meni ikada napravljen.
Da. I?
I da će svi umreti.
"Svi će umreti."
Imao si sastanak.
Čini mi se da si imao sastanak.
Ne s ovom mladom ženom od večeras...
Šta se desilo s njom? S tvojom devojkom?
Raskinula je sa mnom, šefe.
Dakle, doveo si Margo.
Zašto?
Zato što ne nudite mesto za jednog.
Unajmio si je znajući da će umreti.
Da. -Ti si pravo pravcato govno!
Ubiću te, Tajlere!
Smiri se.
Ne možeš je kriviti, zar ne?
Osam meseci koliko sam se dopisivao s tobom,
dao sam ti, Tajlere, pristup našem svetu.
I zakleo sam te na tajnost.
Zašto misliš da bih radio to?
Hteli ste da budem ovde zato što... -Zašto?
Rekli ste da znam mnogo o hrani.
Tako je. Nisi kao ostali, zar ne? Znaš šta je pakodžet. -Da.
Znao si šta je bergamot. -Da.
Mogao sam da probam. -Da, mogao si.
Da, znam, ti si ga identifikovao.
Ti si ga izabrao. -Da.
To me je impresioniralo.
Stvarno? -Da da. Ti si kuvar.
Kuvarima je mesto u kuhinji.
Zar ne? -Da, šefe!
Da.
Pođi sa mnom. -Stvarno?
Ja? Stvarno? -Da, da. Imam nešto za tebe. -U redu.
Dođi ovamo. Kod Else je.
To je bluza šefa kuhinje.
Ljubaznošću Hotorna.
Lepo. -Hvala vam.
Divno izgledaš. Zar ne izgleda divno, Margo?
Zar ne izgleda dobro? -Da, šefe!
G. Zgodan momak.
Ja ću označiti bluzu.
"T, A, J...
L, E...
R."
Hvala.
Ponosim se tobom. -Hvala, šefe.
Tajlere, sada kuvaj.
Šta? -Kuvaj.
Ti si kuvar. Stoga, kuvaj. -Ne znam da li mogu da kuvam ovde.
Kuvaj. Kuvaj. -Sada? Ja ne...
Kuvaj! Hajde, sada.
Šta ti treba? Imamo sve. -Molim vas ustanite
da posmatrate demonstraciju. -Ne plaši se. -Šta hoćete...
Molim vas ustanite da posmatrate demonstraciju. -Svi, molim vas, dođite.
Molim vas. Tajler će pokazati svoju kulinarsku stručnost.
Molim vas ustanite da posmatrate demonstraciju.
Svi, molim vas. Hajde. Priđite bliže.
Šta ti treba?
Praziluk. -Donesite kuvaru malo praziluka. Praziluk.
Ovo ovde je tvoje mesto. Šta još?
Sr...
Sranje? Hoćeš malo sranja? -Ne.
Šalot. -Šalot za velikog gurmana!
Fenomenalni g. Hrana lično! -Izvinjavam se.
Svi se okupite. Moramo učiti od Tajlera.
Ovo je nova metoda seckanja na kocke za koju nažalost nismo znali.
Šta dalje?
Maslac.
Maslac? Maslac. Praziluk i šalot sotirani na maslacu.
Svedočim revoluciji u kuhinji.
Da li želiš protein?
Jagnjetinu. -Jagnjetina!
O, da. Mislim da je gotovo, šefe. -Misliš da je gotovo? Siguran si?
Možda želiš da ga gurneš u pakodžet.
Ne.
Zapravo je prilično...
loše.
TAJLEROVO SRANJE nedokuvana jagnjetina,
nejestiv sos od šalota i praziluka na maslacu, potpuni nedostatak kohezije
Ti si razlog zašto je misterija isparila iz naše umetnosti.
Vidiš to sada, zar ne?
Izvinite, šefe.
Dođi ovamo, sine. Dođi.
Dođi ovamo.
Da, šefe.
A sada si i ti slobodna.
Dame i gospodo, želim da se izvinim svima vama.
Ono što ste upravo videli nije prvobitno bio deo večerašnjeg menija.
Težimo savršenstvu,
što naravno ne postoji i to je meni teško prihvatljiva istina,
stoga molim vas oprostite mi.
Pođi sa mnom.
I time je naša demonstracija završena.
Molim vas vratite se na svoja mesta.
Slušaj me.
Na našem meniju je ostalo još samo jedan ukusan gang.
To znači da se moramo pripremiti za desert.
Desert zahteva veliko bure koje bi trebalo da bude tamo u uglu.
Vidiš li bure?
Ne. Ne vidim. -Ni ja.
To je zato što je moja nemarna koleginica, Elsa,
zaboravila da zaduži nekoga da ga donese.
Margo, ti ćeš doneti bure.
Ja? -Da. Sećaš se pušnice?
Možda... Ja ne...
Šefe, možda bi neko od nas trebalo... -Margo je sada jedna od nas, Elsa.
Je li tako, Margo?
Da. -Da, šta?
Da, šefe.
Elsa, daj joj ključ od pušnice.
Da, šefe.
Idi.
Idi!
Izvinite.
Žao mi je, šefe.
Gospodine Slovik.
Zdravo.
Šta ima?
Vidite...
Šta ja stvarno... Hteo sam samo da kažem zato što...
Ne pokušavam da zvučim nešto važno,
ali mislim da ovo nije pošteno.
Možda. Ako...
Da li želiš da znaš zašto te kažnjavamo?
Naravno.
Gledao sam film "Poziv za doktora Sanšajna", i nisam uživao u njemu.
Molim? -Bila je nedelja.
Imao sam jedan slobodan dan nakon više meseci.
Najdragoceniji dan. Dan kada mi je bilo dozvoljeno da živim.
I gledao sam film "Poziv za doktora Sanšajna" u bioskopu sam.
Ali nisam ga ja režirao. Samo sam glumio u njemu.
Sećanje na tvoje lice u tom filmu,
i to što te vidim opet sada proganja me.
To me pokreće.
Šta se dešava s umetnikom kada izgubi svoju svrhu?
Žalosno je.
Ne, u pravu si.
A ona?
U koju si školu išla? -Braun.
Stipendista? -Ne.
Žao mi je. Umrećeš.
Kopile.
Stvarno?
Niko ne sme da ulazi u kuću šefa kuhinje.
Da li misliš da si posebna?
Prekršila si ovo pravilo.
Ja vodim računa o gostima kako bi šef kuhinje mogao da brine o meniju.
Smetaš otkako si stigla.
Žao mi je.
Ako nije problem što pitam...
Zašto bi umrla za njega?
Ti me nećeš zameniti.
Da te zamenim?
Veruj mi, nemam...
Ne, ne. Ne!
Prestani!
Dosta!
Nije mi rekao za bure.
Nisam zaboravila.
Bože!
U TANTALUSU, NAJINOVATIVNIJI ŠEF KUHINJE
AUTOR: LILIJAN BLUM
HAMBURGER KOD HAUIJA RADNIK MESECA - AVGUST 1987.
DŽULIJAN SLOVIK
Bože.
Alo?
Srećan rođendan, dragi Brajs
Srećan ti rođendan
Rekao si im da mi je rođendan?
Izgledalo je zabavno pre tri sata.
Hvala.
Ostavi to tamo
i zauzmi svoje mesto.
Želim da shvatiš nešto, Margo.
Ja sam čudovište.
Ne, bio sam čudovište.
I kurva.
Ali večeras, sve što radim je čisto. Bez ega.
I konačno, bol je skoro nestao.
Ruke kuvara.
Azbestne ruke.
Mogu da nosim liveno gvožđe iz zagrejane rerne do tvog stola bez zaštite.
Ne mogu više biti povređen, Margo.
Kao što je dr King rekao: "Saznajemo kroz bolno iskustvo
da sloboda nikada nije dobrovoljno data od strane tiranina.
To moraju tražiti tiranisani."
Da li je upravo citirao Martina Lutera Kinga?
Da. -Jeste.
Šta?
Vidim da si našla naš radio.
Odmah očistite trpezariju!
To je čamac!
Zvala si nekoga?
To je čamac. -To je čamac.
Šta? Šta to radiš?
Polako! Polako, tamo! -Šta to radiš tom čoveku?
Brate, polako s tim!
Stegni, stegni.
Dobro.
Bićete u iskušenju da zatražite pomoć od njega.
Čak i da molite. -Ne, ne.
To bi bilo nerazumno. On vam ne može pomoći.
Zapitajte se dve stvari.
Prva, da li zaista želite da budete odgovorni za smrt nevinog čoveka.
I druga, zapitajte se, celo ovo veče...
Zašto se niste više trudili da uzvratite?
Da pobegnete odavde?
Iskreno, verovatno ste mogli.
Nešto o čemu treba razmišljati.
Dobro veče, policajče. Kako možemo da vam pomognemo?
Dobio sam dojavu o incidentu.
Ovde?
Kakvom incidentu?
Nasilnom.
Vi ste vlasnik? -Ja sam šef kuhinje.
Restoran je nedavno promenio vlasnika, ali to je druga priča.
Ne želim da budem grub, ali kao što vidite,
mi smo tačno usred posluživanja.
Da li je neko odavde zvao u pomoć preko kratkotalasnog radija večeras?
Nemamo običaj da našim gostima poslužujemo
kratkotalasne radije uz obroke.
Da li ste vi...
Da, da. Ja sam.
Ja sam veliki obožavalac.
Hvala.
Da li biste želeli njegov autogram?
Ne želim da vam smetam. -Ne, ne. To mi ne bi smetalo.
Samo nemam...
Ne, imamo olovku.
Hajde da to uradimo.
Da.
Hvala.
Kako se zoveš? -Dejl. -Dejl. Šta ima, Dejl?
Zdravo. -Odličan si.
Moja žena i ja, voleli smo onaj...
Kako se ono zvaše? Onaj gde igraš hirurga?
Da.
Poziv za doktora Sanšajna.
Da! Da, sjajan film.
Izvoli.
Hvala mnogo.
U redu.
Izvinite još jednom što vam smetam, narode.
Idem ja sada.
Za sve što radiš, čoveče, bilo kada.
Hvala na službi.
POMOZITE NAM
Ruke na glavu! Svi! Smesta!
Ne, ne. Šalite se.
Šalite se. -Ne šalim se, gospodine.
Daj, bre. Jasno je da je došlo do nesporazuma. -Pomozite nam!
Da! Da! -On hoće sve da nas pobije!
Nazad na svoja mesta! Svi! Nazad na svoje mesto odmah!
On je lud! -Vratite se u svoju stolicu smesta.
Tišina! Svi se vratite tamo gde ste bili.
Sedite. Smesta!
Tišina! -On je u pitanju! -On!
Svi! -Hoće sve da nas pobije!
Nemojte da pričate!
Ti.
Na kolena s rukama iznad glave. Smesta.
Hvala vam!
Sjebali ste se!
Bože! -I ovi ostali kreteni su takođe sa njima, gospodine. Pazite se.
Smirite se! -Jebi se!
Ostanite smireni. -Jebi se!
Niko da se ne mrda dok ja to ne kažem.
Niko da se ne mrda!
Ne, ne! -Šta to radiš?
On, on! -Ne!
Hvala, Dejl. Hvala.
Svaka čast.
U kuhinji svi radimo zajedno, ili ništa ne funkcioniše.
Radimo kao tim.
Ti...
Margo iz Nebraske.
Izneverila si našu svetu vezu poverenja.
I pokazala si se kao nemarna u svom zanatu.
Pogrešio sam.
Ti si izelica. Ti si otimač.
Kao i svi ostali.
Završni gang! Serviranje u pet!
Da, šefe!
Ne sviđa mi se tvoja hrana.
Šta si rekla? -Rekla sam da mi se ne sviđa tvoja hrana,
i želela bih da je vratim nazad.
Žao mi je što to čujem.
Šta ti se kod moje hrane ne sviđa?
Za početak,
isisao si uživanje u jelu.
Svako jelo koje ste poslužili večeras je bila neka intelektualna vežba,
a ne nešto u čemu želiš da sediš i uživaš.
Kad jedem tvoju hranu,
ima ukus kao da je napravljena bez ljubavi.
To je van pameti. Uvek kuvamo sa ljubavlju.
Zar ne? -Da, šefe!
Svi znaju da je ljubav najvažniji sastojak.
Onda zavaravaš samog sebe.
Ma daj, šefe. Mislila sam da je ovo veče za teške neprijatne činjenice.
Ovo je jedna od njih. Kuvaš s opsesijom,
ne ljubavlju.
Čak su ti i topla jela hladna.
Ti si šef kuhinje.
Tvoja jedina svrha na ovoj Zemlji je da služiš ljudima hranu,
koja bi im se dopala, ali si omanuo.
Omanuo si. I dosadio si mi.
A najgore je što sam još uvek gladna.
Još uvek si gladna?
Da, jesam.
Koliko gladna? -Umirem od gladi.
Šta bi pojela?
Šta imaš?
Sve.
Znaš šta bih stvarno volela?
Reci mi.
Čizburger.
Da, možemo da napravimo čizburger.
Pravi čizburger.
Ne neko fensi, dekonstruisano avangardno sranje.
Pravi čizburger.
Napraviću ti veoma dobar, veoma tradicionalan čizburger.
Mislim da ne možeš.
Učiniću da se osećaš kao da jedeš onaj prvi čizburger koji si pojela.
Jeftin, onaj koji su tvoji roditelji jedva mogli da priušte.
Pokaži mi. -Kakav voliš?
Srednje. Američki sir.
Američki sir je najbolji sir za čizburger
jer se topi bez cepanja.
Koliko će me to koštati? -9,95.
Ide li pomfrit uz njega?
Nils. -Da, šefe?
Da li je friteza još uvek uključena? -Da, šefe.
Talasasti rez ili francuski?
To...
je čizburger.
Da.
To je čizburger.
Nažalost, gladne su mi oči.
Razumem.
Mogu li da ponesem ono što mi je preostalo?
Samo trenutak molim.
DOPUNSKI GANG: ČIZBURGER samo dobro napravljen čizburger
Jedan čizburger za poneti.
I poklon kesa.
Hvala što ste večerali u Hotornu.
Hvala...
Za sve.
Pre našeg poslednjeg ganga, što se tiče računa.
Ne primamo bakšiš, jer je napojnica uključena u račun.
I molim vas uživajte u svojim poklon kesama.
Neke fine stvari su unutra.
Brošura sa našim lokalnim dobavljačima.
Malo domaće granole.
Jedan od prstiju Daga Verika
i kopija večerašnjeg menija.
Ne, ne.
Ide na račun časopisa.
Rekao sam ti da nećeš otići.
Još jednom,
hvala što večerate s nama večeras.
Vi predstavljate propast moje umetnosti
i mog života,
i sada možete da budete deo toga.
Deo onoga za šta se nadam da je moje remek delo.
A sada, naš poslednji dezertni gang je razigrani preokret
u klasiku ugodne hrane.
Smor.
Najuvredljiviji napad na ljudsko nepce ikada izmišljen.
Čokolada neetičkog porekla i želatinizovana šećerna voda,
preklopljeni graham krekerom industrijskog kvaliteta.
Kod nas je sve pogrešno, a mi to povezujemo sa nevinošću.
S detinjstvom. Mamom i tatom.
Ali ono što transformiše ovu jebenu monstruoznost je vatra.
Bože.
Plamen koji pročišćava.
On nas hrani, greje,
preporođuje, kuje
i uništava.
Moramo prigrliti plamen.
Isuse Hriste! Molim te.
Moramo biti pročišćeni.
Očišćeni.
Kao mučenici
ili jeretici.
Možemo biti apsorbovani
i iznova stvoreni.
Hvala vam.
Sve vas volim!
Volimo i mi tebe, šefe!
SMOR slezovi kolačići, graham kreker,
gosti, osoblje, restoran
MENI
Preveo: Bambula