Vă invită să vedeți.
MENIUL
Iubito...
Te rog, nu fuma! Îți distrugi papilele gustative.
Atunci vor muri fericite.
Margot, seara asta e foarte importantă.
Profilurile de savoare sunt super delicate.
Când fumezi, îți pierzi abilitatea de a le aprecia.
Fii serios!
Te rog! Te rog!
Bine. Dumnezeule!
Mulțumesc.
Slavă Domnului!
- O să încapă toată lumea? - Da, ușor. Sunt 12 oaspeți în total.
Pe seară?
Cum fac profit?
1.250 $ de om. Așa.
Glumești, nu?
Ce, mâncăm un Rolex?
Hai să nu stricăm asta vorbind de preț, bine? Lasă-te dusă de val!
Lasă să fie magic!
Hei, sunt banii tăi.
- Nu e rău! - Mersi!
Meriți asta, puiule.
Știi cui o să-i placă asta? Lui Betty!
E o palmă dată Contabilității.
- Nici nu e o cină pentru clienți. - Ce măgari suntem, nu?
Perfect! O degustare a celor cu putere. Vor fi beți până la aperitiv.
- Bună, băieți! - Pe barcă.
Cum credeai că o să urcăm...?
Uită-te la tine pe tocuri pe pasarelă!
La dracu'!
Doamne sfinte!
Lillian Bloom. Dumnezeule!
Cine e Lillian Bloom?
Critic culinar pentru Saveur.
Ea l-a descoperit pe Slowik.
Bine, deci e oficial. Va fi nebunie în seara asta.
Toată lumea la bord pentru Hawthorn!
Hawthorn! Toată lumea la bord!
Dnelor și dlor, faceți-vă comozi în timpul călătoriei noastre spre Insula Hawthorn.
- Vă mulțumim. - Ahoy!
Și atenție, dragilor! Să sperăm că-i vrednică de mare, nu?
Da, dle. Da.
Glume cu vapoare.
- Da, da. - Vapoare, da.
- Suntem pe vapor. - Da. Suntem pe vapor.
Avem o persoană faimoasă la bord.
PF aici.
- Deși nu prea mai e faimos. Din 1998. - E P și e F.
Doamne! Ia uite!
Nu trebuia să fii o barieră? Să te asiguri că nu mă deranjează nimeni?
Știm amândoi că nu te deranjează.
I-am văzut toate filmele când eram mică.
- Hei, ascultă... - Se pare că e mare gurmand.
Ei, așa se crede.
Chef Slowik ar vrea să vă primească
cu o stridie locală crudă într-o emulsie mignonette,
cu icre de lămâie și o frunză de stridie. Poftă bună!
- Frumos! Mulțumim. - Mulțumim.
E un clasic al lui.
Perlele de lămâie sunt făcute cu alginat.
Alginat, adică...?
Adică alge. Haide!
Da.
- Mătasea-broaștei. - Nu e...
Delicios!
O, Doamne!
E haios.
De fapt, e haios de bun.
E bun.
Cred că prefer doar stridia.
Ador stridiile.
Nu. E echilibrul dintre produse. E nevoie de senzația gustativă a mignonettei.
- Nu spune „senzație gustativă”, te rog. - Prea târziu. Senzație gustativă.
Bună!
Mulțumesc.
Doamne, e ca la balul de absolvire.
Da? N-am fost la bal.
Chiar? De ce nu?
Pentru că nicio fată șmecheră ca tine nu a spus „da”.
O, bietul de tine!
Dă-le naibii de scârbe!
- Bryce. - Bun-venit!
Bun-venit, dle Lorimer!
- Bună! Felicity Lynn. - Bună! Bună seara!
- Și Damien Garcia. - Și dl George Diaz.
- Dle Diaz. Bun-venit! - I-ai spus numele meu real?
Normal.
- Și paparazzii? - E o plăcere să vă primim.
Suntem pe o insulă. Normal că le-am spus numele tău real.
Bun-venit la Hawthorn!
Dl Ledford și dra Westervelt?
O, nu.
Scuze, da, nu. Aia a fost...
Ea nu e dra... Ea și-a schimbat planurile, așa că dra Westervelt n-a putut...
Ea e dra...
Eu sunt Margot.
Bună! Mă bucur de cunoștință!
Margot. Bun-venit!
Ne vom strădui să-ți facem seara cât mai plăcută.
- Mersi. - Pe aici.
Mersi.
Doamne! Îmi pare tare rău.
A fost stânjenitor. Îmi pare rău. Asta n-a fost...
Nu, nu. E-n regulă.
Nu-ți face griji!
Îmi cer scuze.
Dle Leibrandt.
Dnă Leibrandt. Bun-venit!
O să mergem direct la restaurant, dacă nu e cu supărare.
- Am văzut turul de multe ori. - Da, așa e.
Stimații mei oaspeți își pot continua discuția pe aici.
Mulțumesc. Urmați-mă, vă rog!
Și la ce lucrezi acum?
Mersi de întrebare. Vezi, lumea încă mă cunoaște.
Trec la faza de prezentator în carieră. Știi tu, mă ocup de mine.
Insula Hawthorn are 12 acri de păduri și pășuni.
Avem bogăția mării în jurul nostru.
O, da, așa e.
Acolo, chiar acum, strângem moluște. O să le mâncați diseară.
- Nu, fugi de-aici! Fir-ar! - Da.
Strânge mai multe, omule! Suntem morți de foame!
Dumnezeule!
Îmi place sentimentul că e un fel de biom de idei culinare.
Da. Funcționează ca un salon epicurian.
Nu, îmi place biom mai mult, cred.
Este mai bine. Da, da. Adică e... Da.
Am ajuns în tabăra de bază de pe Muntele Prefăcătoriei.
Ce nebunie!
Miroase!
O să ne fie foame.
Da, sunt un mare gurmand.
Îmi place.
Și sunt prieten apropiat cu bucătarul-șef.
Bine, șmechere.
Afumătoarea noastră e făcută după tradiția nordică.
Folosim numai carnea de la vacile de lapte,
pe care o maturăm timp de 152 de zile, ca să relaxăm filamentele proteice.
- Da. Da. - Putem intra aici?
- Am citit despre astea online. - Da? Pot să văd?
- Grătar coreean. - Da.
Dar vă rog să nu atingeți proteinele. Sunt imature.
Ce se întâmplă dacă le serviți în a 153-a zi?
Se dezlănțuie iadul sau...?
Presupun că bacteriile s-ar introduce
în sângele consumatorului și s-ar răspândi în membranele coloanei,
după care, el sau ea ar deveni infirmi
și, la scurt timp, ar deceda.
Așa că da, s-ar dezlănțui iadul.
Bine că suntem profesioniști, nu?
- Mi-ar plăcea să lucrez pentru ea. - Da.
Super!
Aici locuim.
Da? Chiar locuiți aici? Toți?
Toți.
În afară de bucătarul-șef.
Da, ei bine...
Esprit de corps. Nu?
Nu, dle Feldman.
E mult mai mult de-atât.
Aici suntem o familie.
Fiecare zi începe la 6, cu 5 ore de pregătiri.
Recoltăm. Fermentăm.
Măcelărim. Marinăm.
Lichefiem. Sferificăm.
Gelificăm.
- „Gelifică”? - Da.
Gelificăm.
Cina durează de obicei 4 ore și 25 de minute.
Fiecare zi se termină la două și ceva dimineața.
Așa că da, e mai bine să locuim toți aici.
Vi se ard vreodată bateriile sau...?
- „Ard”? - Da, scuze.
Adică sătui să faceți același lucru.
Bucătarul-șef are cele mai înalte standarde, și noi la fel.
Nu ardem niciodată nimic, decât intenționat,
ca să facem ceva delicios.
Acum, cui îi e foame?
E mâncare după asta, nu?
De la mâncare pe vas la masa de cină.
Elsa.
Scuză-mă!
Elsa. Elsa, bună!
Cine locuiește acolo?
Bucătarul-șef.
O putem vedea?
Nici noi nu avem voie în cabana bucătarului-șef, dle Ledford.
Haide!
Să nu-l deranjăm pe Preamărețul Împărat al Hranei.
Da, bine.
Nu înseamnă că împaci și capra, și varza?
Nu, nu, nu. Pe vremuri...
Crezi că l-ar alege pe ăla voinic?
Deci poate o să postăm la o anumită oră.
- Da? Te aduc în cele mai bune locuri? - Păi, eu le rezerv. Așa că spune-mi tu.
- Cu numele meu. - Păi, eu...
Bună, din nou!
Domnilor, parfe?
Uite ce priveliște!
Vrei să faci o poză?
Unde mergem, șefu'?
Vino, schimbă locul cu mine!
- Dră... - Mills.
Dră Mills, o să stați pe locul drei Westervelt.
- Ar trebui să ai priveliștea mai bună. - Nu e nevoie.
- Nu, eu o să mă uit la bucătărie. - Mulțumesc!
Luăm întâi rosé.
Poftă bună!
Dra Westervelt.
Puteți observa bucătarii în timp ce creează.
Dar vă rog să nu fotografiați mâncarea.
Bucătarul-șef crede cu tărie că frumusețea creațiilor sale
se află în natura lor efemeră.
Haide, nu putem rata asta.
Faci aia cu un Pacojet?
Întocmai, dle.
Un Pacojet poate face o textură pulverizată, ca zăpada.
Super!
Da. Am unul.
Chiar vă pricepeți, dle Ledford.
Îmi știi numele?
Ne place să-i știm pe toți cei care iau cina cu noi.
Și bucătarul-șef e pe aici? Mi-ar plăcea să vorbesc cu el.
De ce nu luați loc?
Urmează să vă servim.
Da, bine. Mulțumesc.
- Uau! - Mai doriți Lambrusco, dnă?
Atenția pentru detalii e... mamă!
- Și-mi știa numele, iubito! - Da. Tu nu l-ai întrebat pe-al lui.
Ei, știi tu...
Uite-l!
Să fiu al naibii!
Se uită la mine?
APERITIV
Fad? Ți se pare fad?
Păi, e fad.
Îți place iarna, nu?
- De fapt, nu... - Ciudatul naibii!
Avem pepene-castravete murat și presat,
zăpadă de lapte și dantelă arsă.
- Mersi. - Poftă bună!
APERITIV - pepene-castravete, zăpadă de lapte, dantelă arsă.
Obsesia nesfârșită cu zăpada.
E, oficial, o epidemie, și nimeni nu e imun.
Simți puțin gust de capră?
Chiar la final. Foarte puțin.
A spus lapte.
Mă întreb.
- Nu a spus de la ce specie. - Așa e.
Vreau să-ți aud discursul,
dar întâi vreau să-ți mulțumesc pentru ultimii doi ani.
Șansa asta a fost...
Cea mai bună din viața ta?
- Și la mai multe! - Încerc un toast de rămas-bun!
Mă lași să fac asta?
- Nu, nu e. - Ba da.
- Încep o slujbă nouă. - O, Doamne!
Mama mi-a obținut un post la Sony. Ți-am spus acum două săptămâni.
Uite telefonul de muncă.
- Cartea de credit. - Nu e transferabilă.
Și cheia de la casa ta din LA...
- Nu am buzunare. - Apartamentul din New York.
Și de la celălalt, de care soția ta nu știe.
- Ce face Amanda? - Ia-le, că luni nu vin.
Facem asta? Vorbim despre viața noastră?
- Asta facem? - Nici eu nu vreau.
- Dar n-ar trebui? - E musai?
Nu e bine, Bryce. Bine?
Între mine și Amanda nu e bine.
Și e vina ta?
Nu, a fost a ei. M-a pus să-i dau mesaj colegei ei.
Da, normal că e vina mea, frate.
Sunt un măgar.
Măcar avem de muncă.
- Și bani. - Pentru muncă și bani!
- Da, puiule! - Da, puiule!
Suntem jalnici, nu?
Doamne, omule, să ne împuște cineva!
Nu, n-o să...
Dumnezeule, vreau să trăiesc în chestia asta.
Deci e în regulă că eu nu sunt la fel de fascinată?
Nu, e în regulă.
- Sunt cu cea mai tare fată de aici. - Bine. Care e treaba cu mâncarea?
Nu știu, e... Știi cum oamenii venerează sportivi și muzicieni...
...și pictori, și de-ăștia?
Da, ăia sunt idioți. Ce fac ei nu contează.
Se joacă cu mingi gonflabile și ukulele, și de-astea.
Bucătarii-șefi...
...se joacă cu materiile prime ale vieții.
Și ale morții.
M-am uitat la toate episoadele din Chef's Table de două, trei ori.
M-am uitat la Slowik de 20 de ori.
M-am uitat la el cum explica momentul în care o căpșună verde e perfect necoaptă.
L-am văzut punând pe farfurie o moluscă în timp ce zvâcnea ultima oară.
E o artă pe buza abisului, unde lucrează și Dumnezeu, e la fel.
Foarte frumos spus, Tyler.
- Termină! Nu! - Nu! Vorbesc serios.
Cred că încep să mă prind.
- Chiar? - Da. Un pic.
FELUL ÎNTÂI
Bine.
Da, chef.
Bună seara!
- Bună seara! Bună! - Bună!
Bun-venit la Hawthorn!
Eu sunt Julian Slowik și, în seara asta, va fi plăcerea noastră să vă hrănim.
Cortina se ridică.
În următoarele câteva ore,
veți ingera grăsimi,
sare, zahăr, proteine,
bacterii, ciuperci,
diferite plante și animale
și, uneori, ecosisteme întregi.
Dar trebuie să vă implor un lucru. Doar unul.
Nu mâncați!
Vorbește serios?
Gustați!
Savurați!
Delectați-vă!
Gândiți-vă la fiecare îmbucătură pe care o puneți în gură.
Fiți atenți!
Dar nu mâncați!
Meniul nostru e prea prețios pentru asta.
Și uitați-vă în jur!
Iată-ne pe insula asta.
Acceptați-o!
Acceptați totul!
Și iertați!
Astea fiind spuse...
...mâncare!
Da, da, aduceți-o!
Uite-i că vin!
Uau, e ca o fanfară.
Primul nostru fel se numește „Insula”.
Pe farfuria voastră, sunt plante de pe insulă,
puse pe pietre de pe țărm,
acoperite de apă de mare filtrată, ușor înghețată,
care va da gust mâncării în timp ce se topește.
- Asta pescuia tipul mai înainte... - Poftim?
Scuze, chef.
E în regulă.
Da, sunt exact acele moluște.
Iată ce trebuie să vă amintiți despre această mâncare.
Noi, cei de pe insula asta, nu suntem importanți.
Insula și nutrienții pe care-i oferă
există într-o stare perfectă, fără ca noi să-i adunăm
sau să-i manipulăm, sau să-i digerăm.
Ce se întâmplă în această încăpere e neînsemnat,
în comparație cu ce se întâmplă afară, în natură,
în sol, în apă...
...în aer.
Noi suntem doar o nanosecundă speriată.
Natura n-are vârstă.
Poftă bună!
Ce gând vesel!
Plângi?
Mi se pare foarte emoționant. Totul e atât de frumos!
Aproape că e prea frumos ca să mănânci.
Știi, cel mai frumos restaurant din orașul meu natal...
Nu crezi că cheful s-a supărat pe mine, nu?
Pentru chestia cu moluștele?
Nu e nevoie să-i spui „chef”, Tyler.
Sunt destul de sigură că nici nu știe că exiști.
Cam vreau să...
- Te placă? - Da. Oarecum.
Tyler, tu ești clientul. Îl plătești să te servească.
Nu contează dacă te place sau nu.
- Da. Stai! Ce înseamnă asta? - Nimic.
Relaxează-te! Mănâncă-ți piatra!
Și complementar, de la prietenii noștri de la Caroline Morey,
un Chassagne-Montrachet,
premier cru din 2014.
Nu doar o podgorie unică.
Un rând de viță unic.
- Uau! Perfect! - E magic.
Păreri? Mie mi se pare chiar...
E pe jumătate grozav. Are momente.
Are momente.
Aranjamentul are nevoie de ceva.
Adică, a fost aranjat la culme.
Dar aromele sunt acolo. E foarte curată.
E foarte talasică.
- Talasică? - Oceanică.
- Thalassa era spiritul mării. - Thalassa și Pontus.
- Da, da, da. - Corect.
Mâncăm oceanul.
- Da. - Da.
Cum e?
E bun.
Nu poți să spui doar „bun” în emisiune. Trebuie să înfrumusețezi.
Doamne, nu e operație pe creier, bine? E o emisiune de călătorii și degustări.
Da, da. Atunci fă-i reclamă!
Bine, deci mergem în Italia, da?
Sunt filmat în bermude, pe o Vespa verde pastel,
conducând să găsim o fermă cu brânzeturi.
Mănânc brânza și după aia...
...un prim-plan cu mine.
Și închid ochii și mimez un orgasm,
și plecăm spre Africa de Sud,
după aia poate vorbesc despre cum rasismul nu e frumos
și țac-pac, câștig un Emmy!
- Asta e tot? - Pot să mănânc acum?
Așa vrei să convingi luni trei servicii de streaming?
- Cam așa. - Dumnezeule mare! E un dezastru.
Nu cred că poți să te duci în Africa de Sud, ai condus în stare de ebrietate.
- Îți place? - Mâncarea pentru vidre?
Da. E beton.
Am mâncat crustacee la fel de bune de la bucătarul meu, Ricardo.
Îl știți pe Ricardo. E uimitor.
Incredibil!
În fine. Măcar putem spune că am fost aici, da?
Tata spunea că experiența o cumperi.
Adică, asta arată ca...
...o grădină suburbană.
Ce dracu'?
L-am văzut pe Perry la DeLaurenti's de curând.
Ce mai face?
Știi tu...
E Perry.
Mulțumesc.
Vreau aranjarea pe farfurii în 5 minute!
Da, chef!
FELUL AL DOILEA
O să facă asta în continuare?
Pâinea există în diferite forme de peste 12.000 de ani,
mai ales printre săraci.
Făină și apă.
Ce ar putea fi mai simplu?
Până și azi, grânele reprezintă 65% din toată agricultura.
Fructele și legumele, doar 6%.
Vechii țărani greci își înmuiau pâinea amărâtă în vin pentru micul-dejun.
Și cum ne-a învățat Isus să ne rugăm, dacă nu pentru pâinea cea de toate zilele?
Pâinea cea de toate zilele.
Este și a fost întotdeauna mâncarea pentru omul de rând.
Dar voi, dragii mei oaspeți, nu sunteți oameni de rând.
Așa că, în seara asta...
...nu primiți pâine.
PLATOU DE PÂINE FĂRĂ PÂINE fără pâine, garnituri savuroase.
- Cred că glumește! - Glumește!
Ăsta e alt nivel.
Cum să nu...? Uau, nu glumește!
Nu servește pâine la un restaurant cunoscut pentru pâine. Drăguț!
- Ce? - Mulțumesc.
Nu e un șiretlic, nu?
- Ce? - Nu.
Trebuie să aibă puțină.
Vorbiți serios?
În acest sens, bucurați-vă de garniturile neînsoțite.
„Pâinea pe care n-o veți mânca în seara asta”
„a fost făcută dintr-un grâu moștenit numit red fife,”
„făcută cu partenerii noștri din Proiectul Tehachapi Grain,”
„dedicat păstrării grânelor de moștenire.”
Asta e o nebunie.
Trebuie să recunosc că prostia asta cu absența totală a pâinii
e chiar foarte bună.
E cam strigător la cer, nu?
E chiar diabolic.
Adică, a văzut întotdeauna mâncarea ca pe o istorie a claselor...
Ca și mine.
Sigur.
Deși aș putea spune că această emulsie pare un pic tăiată.
Da.
Eu n-am vrut să spun nimic. Am observat de când a fost adusă.
E tăiată, e tăiată.
Da, ceea ce chiar e... Adică, e...
N-ar trebui să vezi așa ceva într-un restaurant de asemenea calitate.
- Ei, asta e. - Da.
Doamne, ăsta e următorul nivel de grozăvenie.
Felul în care întrețese alegorii istorice...
Jocul e să încerci să ghicești care va fi tema generală a întregii mese.
Nu o să știi până la final.
Stai, ție îți place asta?
Da.
Practic, te insultă.
Nu, nu, nu înțelegi.
E un concept.
Știu ce e un concept, Tyler.
Crede-mă. Spune o poveste.
Asta-i face mâncarea atât de palpitantă. Nu e doar un chef, e un povestitor.
Și nu-i pasă deloc de reguli.
Poate sunt o fată simplă, dar există reguli de care ar trebui să-ți pese,
cum ar fi, nu știu, să hrănești lumea la restaurant.
Scumpa mea, nimeni n-o să-ți spună vreodată că ești o fată simplă.
Eu îmi fac singură pâinea.
- Da? Nu știam. - Da.
Da. E foarte rustică.
În stil țărănesc. Cu drojdie.
Ce fel de drojdie folosești?
O fac singură, din mere.
Normal că-ți faci propria drojdie din mere.
Vrăjitoare mică!
Dnă Bloom?
Uitați altă emulsie tăiată!
Din partea lui chef Slowik.
- Scuze! - Scuzați-mă!
E totul pe placul dv, dle?
De fapt, nu. Mersi de întrebare.
Mâncarea e grozavă și înțelegem perfect ideea.
Dar ne puteți aduce, vă rog, puțină pâine?
Și fără gluten, pentru prietenul meu?
Nu.
Nu?
Nu.
Bine.
E un concept inteligent și n-am vrut să joc cartea asta,
dar știi cine suntem, nu?
Da.
Da? Știi cine suntem?
Știu cine sunteți.
Știi că lucrăm cu Doug Verrick, nu?
Nu, lucrați pentru dl Verrick.
- Exact. - O, la naiba!
Deci știi că jucăm în aceeași echipă.
Așa că strecoară-ne puțină pâine.
Te rugăm.
N-o să spunem nimănui, dnă.
- Îți promit, bine? - Nu.
Ai spus „nu”?
Am spus „nu”. Da.
- Bine. - Bine.
- Uau! - Bine.
Asta e tot. Mersi.
Îmi permiteți?
Nu e nevoie... Bine.
O să mâncați mai puțin decât doriți și mai mult decât meritați.
E o plăcere să vă servesc.
Eu sunt încă în cetoză, așa că e o veste bună.
Fără pâine, rămâi concentrat.
E atât de bun! Unge-mă cu ăsta!
- O să guști? - Nu.
- Nu? - Nu.
E grozav.
- Îl iau și-l mănânc eu. - Te rog!
A fost un accident.
Li se întâmplă și celor mai buni.
Îmi pare rău, a fost...
Nu, îmi pare tare rău.
Nu te-ai atins de mâncare.
Nu e nicio mâncare.
Ba asta e mâncare.
Deci o să mai vină.
- Nu vreau să mă umflu. - Asta n-ar fi posibil.
Am făcut precis porțiile, tocmai de aceea.
Deci n-o să te umfli.
Mănâncă, te rog!
Meniul are sens numai dacă mănânci.
Dar ne-ați spus să nu mâncăm.
Nu asta am vrut să spun, dnă.
Și știți bine.
Mulțumesc pentru grija dv,
dar sunt în stare să decid când și ce anume mănânc.
Mulțumesc.
Doamne, ce umilitor!
- Umilitor? - Da.
Tyler, tipul e un idiot.
Nu, te rog.
- N-ar trebui să fii așa nepoliticoasă. - Ce?
Te-a rugat să mănânci.
- Nu-mi place. - Doar gustă!
Te rog!
Aranjamentul pe farfurii în 3 minute, prieteni!
Da, chef!
FELUL AL TREILEA
Ăsta e un Pinot Noir din 2013 de la Ross Cobb.
L-am hiperdecantat cu un blender manual ca să-l trezim din somn.
Stejar slavon, note bogate de cireșe și tabac,
și un ușor iz de dorință și regret.
Da. Savurați!
Dorință și regret.
Favoritul meu.
Iar se holbează.
De unde o știm?
N-o știm.
Chiar seamănă cu Claire.
De ce tot spui asta? Nu e adevărat.
Nu crezi?
Nu e deloc ca și Claire a noastră.
- Aceeași față pierdută. - Putem să nu facem o obsesie? Te rog.
Știu. Ipotetic, dacă plecai...
Da.
...ceea ce nu faci...
...pentru ce ai pleca?
Coasociat executiv de dezvoltare.
Și ce dracu' e asta?
E în dezvoltare, deci aș dezvolta
sau aș ajuta la dezvoltarea de lucruri...
De ce ar fi asta mai bine decât să lucrezi pentru mine?
- Pentru că asta are un viitor. - Aha.
- E o corporație... - Da.
Și un viitor diferit. E logic?
- În corporație... - Slavă Domnului că e doar ipotetic.
Următorul fel se numește „Amintire”.
Și asta e menit să evoce.
O amintire.
Dați-mi voie să vă spun o amintirea a mea.
Când eram mic, în Waterloo, Iowa,
marțea era seara taco.
Da!
Marțea Taco!
Da!
Și doamna asta de aici...
...e mama mea.
După cum vedeți, e cam beată.
Nu e ceva neobișnuit.
Când aveam 7 ani,
într-o marți, tata a venit acasă beat.
Foarte beat.
De asemenea, nu neobișnuit.
Mama s-a enervat și a țipat la el, moment în care
el i-a înfășurat firul telefonului în jurul gâtului și l-a strâns.
Am plâns.
Am strigat, l-am implorat să se oprească.
Ca să-l fac să se oprească...
...am fost nevoit să-l înjunghii în coapsă cu o foarfecă de bucătărie.
Îți amintești de asta, mamă, nu?
Presupun că trebuia să-l înjunghii în gât în seara aia.
Dar nu ești prea deștept când ești mic.
A fost, după cum vă imaginați, o seară taco foarte memorabilă.
- Bine că n-a făcut-o! - Ce dracu' a fost asta?
Dramatic.
Ți-a plăcut asta?
Da, e povestea care l-a făcut un artist în bucătărie.
Băi, ce simț negru al umorului are tipul ăsta!
E un tip foarte intens.
Așa că aici aveți...
...pulpă de pui superioară Bresse, afumată, al pastor,
și tortilla noastră făcută din mălai moștenit,
una dintre specialitățile de la Hawthorn.
Mulțumesc.
Ne schimbăm meniul constant,
dar, după cum dna Bloom știe, ăsta a fost un fel de bază din prima zi.
E cum ați spus odată...
Te face cunoscut în lume.
Mă face cunoscut în lume.
Și care ar fi mai exact această lume...
...mă întreb.
Oricum, pentru că facem mereu inovații și ne temem de irelevanță...
...un clasic reînnoit.
Imaginile de pe tortilla au fost făcute cu o mașină de gravat cu laser.
O folosim pentru prima dată.
Sperăm ca această seară taco să evoce amintiri puternice pentru toți.
Poftă bună!
Păi, normal că trebuia să facă un taco.
Poftim!
Ce sunt, Lil?
Sunt restaurante.
Pe care le-am recenzat, și s-au închis toate.
Un fel de glumă, atunci?
Așa cred.
Richard, ce sunt astea?
Aniversare fericită!
Chestii taco. Pentru taco.
Nu, imaginile.
Sunt toate cu noi.
Asta e de când ți s-a scos melanomul de pe frunte.
Uite bandajul.
Nu e frumos? Și-au amintit de noi.
Tyler, ăsta ești tu?
Da. Sunt toate din seara asta, cu mine făcând poze.
- Dumnezeule, ce e cu tipul ăsta? - Știam eu. Mă urăște.
Fir-ar să fie! N-am crezut că s-ar supăra.
- Să-mi cer scuze? - Pentru ce?
SUNĂ-L PE DR SUNSHINE
Ce?
Sună-l pe dr Sunshine.
Doamne, am uitat de ăla!
Rol idiot, scenariu prost.
Filmări distractive, însă.
Poate e o glumă, pentru că sunteți prieteni, nu?
Da, da, știi tu, prieteni...
Adică, am eu prieteni?
Ia stați...
Băieți, ce dracu'?
Astea...?
Cum au obținut astea?
INSULELE CAYMAN FORMULAR DE AUTORIZARE TRANSFER
Nu e bine.
Scuzați-mă!
Vă pot ajuta, dle?
Da.
Ce naiba sunt astea?
Astea sunt tortilla.
Da, și ce sunt astea?
Astea sunt tortilla,
care conțin registrele contabile cu impozitele și alte documente
care arată cum compania voastră a creat facturi cu sume false.
Cum ați obținut astea?
Îmi pare rău, bucătarul-șef nu-și dezvăluie rețetele.
Știi în ce belea ești?
O să închidem locul ăsta până mâine-dimineață. Înțelegi?
Nu, asta nu va fi necesar.
Poftă bună!
Și ăsta ești tu cu...
Cine e femeia aia?
Păi, de unde dracu' să știu eu? E falsă.
E un fel de glumă stupidă.
E doar un taco. Nu-ți poate face rău.
Da, un taco care ar putea fi acceptat la tribunal.
Avem dezmințire plauzibilă
și, dacă încearcă să ne denunțe...
Da!
Dacă ne denunță pe noi, îl denunță și pe Verrick!
Și atunci ar fi și ei în belea, ca noi. Nu? Deci e în regulă.
Nu?
- Da, e-n regulă. - Da, ce naiba?
Nu au voie să te fotografieze fără voia ta.
Nu mai vorbi și lasă-mă să gândesc, bine? Trebuie să îndrept asta cumva. Trebuie.
Îți spun eu cum îndrepți asta. Trimiți porcăria asta înapoi.
Scuzați-mă!
- Scuzați-mă! Dle! - Margot! Margot!
Mi-ai plesnit din degete cumva?
Știi de cât timp încerc să prind o rezervare aici?
Nu, și nici nu-mi pasă.
Nu trimiți nimic înapoi în bucătăria asta, copilă!
Le mulțumești și că te-au lăsat să intri pe ușă.
- Cum mi-ai spus? - Copilă. Pentru că așa te porți.
Tyler, trebuie să-mi ceri scuze imediat. Nu poți să îmi vorbești așa.
De fapt, pot. Eu sunt cel care plătește. Așa că mai bine taci și mănâncă.
O, Doamne!
Ăsta e incredibil! Trebuie să-l guști.
Nu, mersi. Nu vreau să te întrerup.
Dră Mills?
Cum vă pot ajuta?
Caut doar toaleta.
Pe aici.
Mulțumesc.
Ce e în spatele ușii argintii?
Ceva special.
Nu, nu poți...
N-ar trebui să fii aici.
Aș vrea să știu exact ce anume
nu ți-a plăcut la ultimul fel de mâncare.
Abia te-ai atins de mâncare.
De ce?
Trebuie să știu. De ce nu mănânci?
De ce îți pasă?
Eu îmi iau munca în serios, și tu nu mănânci.
Și asta mă rănește.
Bănuiesc că nu mi-e foarte foame.
Eu ți-am spus cine sunt.
Sunt Julian Slowik și sunt bucătarul-șef aici.
Acum, cine ești tu?
Te întreb din nou. Cine ești tu?
Sunt Margot Mills.
Și de unde ești, Margot?
Sunt din Grand Island, Nebraska.
Acum te simți mai bine?
Vrei și adresa parcului de rulote al mamei, idiotule?
Nu, nu asta vrei să cred că ești.
Cine ești?
Eu sunt Margot.
- N-ar trebui să fii în seara asta aici. - Te rog, dă-te naibii din drumul meu!
FELUL AL PATRULEA
Tot foarte dramatic, dar minimalist,
ca japonezii, stilul minimirasuto.
- Dar se juca, nu? - Da.
Hai să vorbim despre taco.
E un dialog.
E jucăuș.
Sunt exaltat.
Suntem pregătiți pentru următorul fel...
- ...pe care cred că o să-l găsiți... - Scuzați-mă.
Dar ce naiba se întâmplă aici?
Mă lăsați să termin, vă rog? E în regulă?
Mulțumesc.
Dnelor și dlor, faceți cunoștință cu sous-cheful Jeremy Louden.
Jeremy a creat următorul fel de mâncare.
Se numește „Dezastrul”.
Originar din Sparks, Nevada,
Jeremy a studiat la Institutul Culinar din Hyde Park.
Scopul lui Jeremy, după cum a scris în scrisoarea sa emoționantă,
era să lucreze pentru mine aici, la Hawthorn.
Nu e așa, Jeremy?
Da, chef.
Jeremy e talentat.
E bun.
E foarte bun.
Dar nu e grozav.
Nu va fi niciodată grozav.
Își dorește cu disperare prestigiul meu, slujba mea, talentul meu.
Aspiră să fie grozav, dar nu va fi niciodată.
Corect, Jeremy?
Da, chef.
Ca mine, la vârsta lui,
Jeremy a uitat de tot ca să-și atingă scopul.
Ca a mea, viața lui e presiune.
Presiune de a face cea mai bună mâncare din lume.
Și, chiar și când totul merge bine și mâncarea e perfectă,
și clienții sunt mulțumiți, și criticii la fel,
nu ai cum să eviți dezastrul.
Dezastrul pe care-l faci din viața ta,
din corpul tău,
din sănătatea ta mintală,
dând tot ce poți ca să faci pe plac unor oameni pe care nu-i vei cunoaște.
Jeremy...
Îți place viața asta? E viața la care ai visat?
Nu, chef.
Și vrei viața mea?
Nu poziția mea, nu talentul meu.
Viața mea.
Nu, chef.
Dnelor și dlor, al patrulea fel,
„Dezastrul” de sous-chef Jeremy.
La dracu'!
O, Doamne!
Ce faci?
Ce e în neregulă cu tine?
Ce dracu' e asta?
Ăsta a fost un șoc. Nu mă așteptam.
Ce dracu', omule?
Vă rog. Luați loc!
- Totul e în regulă. - Vă rog.
- Ce s-a întâmplat? - Face parte din meniu. Din show.
- E un show? - Ăsta nu e...
- Pentru asta plătiți. - E o cascadorie? Ce e asta?
E o experiență exclusivă.
- Vă rog, luați loc. - Ce dracu', omule?
Mulțumesc mult.
E mort?
- E sigur o petardă sau un... - Stai acolo!
- Pot să vă invit să luați loc? - Am mai văzut din astea.
Nu e nostim.
Ce dracu'?
- E real? - Ce se întâmplă?
- Pare atât de real! - Nu, nu, nu.
- Ăsta e doar teatru, nu? - Despre ce naiba vorbești, dnă?
Doar ce s-a împușcat.
A părut foarte real, Lillian. Foarte real.
E doar teatru. E regizat.
- Chiar? - Da. Cu asta se ocupă.
Face parte din meniu.
DEZASTRUL
legume sub presiune, mușchi file, confit de cartofi,
sos de vită, măduvă osoasă.
Răposatul Jeremy Louden.
Mâncați!
Poftă bună!
Felul cinci la comandă.
Da, chef!
Tyler, ce naiba se întâmplă?
Iar aici avem un Cabernet Franc biodinamic
de la prietenii noștri de la Domaine Breton.
Nu are sulfiți adăugați,
un ușor miros de fermă
și merge minunat cu proteinele fripte. Poftă bună!
- Plecăm. Acum. - Dar trebuie să-mi iau eșarfa.
- Las-o! Ridică-te! - Dar eu...
Dle Leibrandt?
- Plecăm. - E ceva în neregulă?
Plecăm.
- Nu aveți vas cu care să plecați. - Atunci chem un elicopter.
Asta ar fi foarte dificil fără un serviciu telefonic.
Dați-vă naibii!
- Doamne! Fă ce-ți spun, pentru Dumnezeu! - Mă ocup eu.
- Lasă-mă pe mine! - Cu ce mână, dle Leibrandt?
Poftim?
Cu ce mână vă veți ocupa de asta? Stânga sau dreapta?
Ce naiba vrei să spui?
Să alegem noi?
Ce anume?
Prea bine. Mâna stângă.
Inelarul.
Dați-mi drumul!
Nu!
- Hai, lăsați omul în pace! - Ce naiba faceți?
- Hai, ușurel! Lăsați-l în pace! - Lăsați-l în pace!
Dle Leibrandt, vă rog, nu vă mișcați!
Ce dracului faceți?
Richard!
Vă rugăm, stați jos!
Ce dra...?
Ce naiba se întâmplă? Chemați un doctor!
- Să vă ajut să vă găsiți locul? - E un deget. E un deget acolo.
Omul țipă de durere!
Vă rog, luați loc!
Dle?
Nu e amuzant, dnă. Dumnezeule!
Totul face parte din meniu.
Dumnezeule!
Asta e real, nu? Nu pot s-o fac.
- Nu pot fi ostatic. Nu pot. - De ce nu vorbești cu el? Îl știi, nu?
Am inventat.
De ce?
Ca să mă dau mare, de-aia.
Inelul soțului dv, dnă.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Ted. Ted!
Cred cu sinceritate că toată treaba asta e făcută pentru noi.
Pentru noi.
De-asta mi-a dat mesaj.
Și asta e incredibilă, nu?
Interpretarea e uimitoare.
Despre ce naiba vorbești?
Chef Slowik ar vrea să vă vadă în bucătărie.
- Pot să vin și eu? - Nu.
Nu, nu, îmi pare rău, dar vă înșelați toți.
De ce faci asta?
Doar vă înșelați.
Despre ce vorbești?
Cine ești?
Margot.
Numele meu e Margot.
Am servit multe Margot. Tu nu ești o Margot.
Nu.
De ce dracului contează?
Contează, pentru că meniul ăsta, lista asta de oaspeți,
toată seara asta a fost plănuită cu sârguință.
Și tu nu făceai parte din acel plan.
Și asta strică totul.
Ca să pot continua, trebuie să știu unde să te așez.
Cu noi sau cu ei?
E foarte important.
Și-atunci o să mă lași în viață?
În viață? Nu!
Sigur că nu.
Nu vezi că asta ar strica meniul?
O să murim toți în seara asta.
Nu e așa?
Da, chef.
Deci, întrebarea e,
vrei să mori cu cei care dau sau cu cei care iau?
Dar mor oricum?
E arbitrar.
Nu, nu e. Nimic nu e arbitrar în bucătăria asta.
Alege, te rog.
Deciziile astea sunt importante și meniul nostru e cronometrat strict.
În 15 minute, o să fac o pauză între mese
și atât ai ca să te decizi.
De partea noastră sau a lor.
Între timp, întoarce-te, te rog, la locul tău.
Următorul fel e sublim.
- Aranjamentul în farfurii în 5 minute! - Da, chef!
- Vă iubesc pe toți. - Și noi te iubim, chef!
La dracu'! Ți-a oferit o gustare în bucătărie?
Bine, ce-a fost? Proteine sau legume?
Proteine sau legume?
Fir-ar să fie! Nu e corect!
De ce primești tu o gustare în bucătărie?
Fumezi toată ziua. Nici nu-i simți gustul.
CURĂȚĂTOR PALATAL bergamotă sălbatică, ceai de trifoi-roșu.
Hai să ne concentrăm. Care e mișcarea aici?
Care sunt opțiunile noastre?
Ușa e păzită,
dar ar putea fi o mișcare.
Da.
A văzut cineva pe hol dacă am putea...
Auziți? Trebuie să facem ceva și nu putem fi lași.
A funcționat în filmul meu, Asaltul.
Când aduc cuțitele și furculițele, dăm năvală în bucătărie.
- Ne crezi mai abili cu cuțitele decât ei? - Ce alternativă avem?
- Nu știu, omule. - Și atunci?
La dracu'! O să sparg geamul!
Da! Fă-o! Fă-o!
La dracu'!
- Lăsați-mă să vă conduc înapoi la masă. - La dracu'!
Îmi pare rău, omule.
- Doamne! - La dracu'!
Există o vorbă.
„Uneori, tot ce-ți trebuie e o ceașcă bună de ceai.”
Am învățat asta crescând în Bratislava.
Am aflat nu numai că acest ceai curăță palatul,
ci și că oferă un balsam liniștitor când te confrunți cu adevăruri grele.
Dar, înainte să continuăm...
...sunt întrebări despre mine sau Hawthorn?
Sunt întrebări?
Asta e bergamotă, chef?
Da.
- Chef? - Da?
Cred că vorbesc în numele tuturor când spun...
...că vreau să știu, vrem să știm...
- De ce dracului se întâmplă asta? - O să vă spun.
Gândiți-vă că sunteți ingredientele într-un concept de degustare.
- Poftim? - Un concept de gustare.
Vorbind figurativ.
Cred că e cel mai bun mod de a-l descrie.
Dar astea n-ar trebui să fie o surpriză pentru majoritatea.
Dnă Bloom.
Lillian, dacă-mi permiți, susținătoarea mea neprețuită,
știe cât rău a făcut atâtor vieți de om.
Nu, nu, nu. Stai așa, chef.
Nu, nu, tu nu vorbești.
Îmi pare rău, chef.
- Ai dat un interviu cu Lillian Bloom. - Poftim?
- Și interviul a creat acest restaurant. - Îi facilitezi mizeria.
O susții.
O cocoloșești.
- Mai multă emulsie tăiată, dnă. - Ți-a plăcut că ți-am scris ca să vii.
Că tânjeam să participi.
Mândria ți-a fost hrănită.
Dar e de așteptat. Și tu ai hrănit mândria mea.
10 minute, dră Mills.
Vă rog. Soțul meu trebuie să meargă la spital.
Sunt bine. Doar dați-i drumul soției mele.
Clienții mei regulați loiali.
De câte ori ați mâncat aici în ultimii 5 ani?
Nu știu. De șase, șapte ori?
- Cred că de mai multe ori, Dick. - 11. De 11 ori.
Majoritatea se consideră binecuvântați dacă mănâncă aici și o dată.
Dle Leibrandt, numiți, vă rog, un fel pe care l-ați mâncat aici ultima oară.
De 11 ori ați luat vasul până aici,
unde prezentăm fiecare fel de fiecare dată.
Vă spunem exact cu ce vă hrănim.
Spuneți-mi un fel pe care l-ați mâncat ultima oară.
Sau înainte.
Unul. Vă rog.
Cod.
Poftim?
Cod.
Nu era cod, prostule!
Era halibut.
Halibut pătat, ușor făcut.
Ce contează?
Contează pentru halibut, dnă Leibrandt.
Și pentru artistul a cărui operă se transformă în rahat în stomacul vostru.
Am permis muncii mele să ajungă la prețul
pe care și-l permite doar clasa socială din camera asta.
Și am fost păcălit încercând să satisfac oameni care nu pot fi satisfăcuți.
Începând cu ea.
Dar asta e cultura noastră, nu?
Și restaurantul meu face parte din problemă.
Spui că e restaurantul tău.
Dacă, dacă e să fim sinceri în seara asta, nu e.
Ai dreptate. Doug Verrick e investitorul meu din umbră.
El deține insula și restaurantul ăsta.
Și, cum Hawthorn e toată viața mea,
ar trebui să spun că Doug Verrick mă deține pe mine.
Doar că acum lucrurile sunt un pic mai complicate
și eu îl dețin pe Doug Verrick.
- Dumnezeule! - O, Doamne!
Doamne sfinte!
Hei, cum oprim asta, omule? Bine? Te rog, oprește asta!
Spune-ne cum oprim asta. O s-o oprim, bine?
- Nu puteți. - Clar, avem bani.
Doar spune-ne cât și îți dăm!
Doar spune un număr, omule!
Nu.
Nu am nevoie de banii voștri.
Te-a ținut deschis în pandemie, jigodie!
Da, așa e.
Și s-a îndoit de meniul meu.
Ba cerea și înlocuiri,
în ciuda faptului că la Hawthorn nu există înlocuiri!
Îngerul căzut, vă rog.
Nu!
Nu, nu!
Ce naiba?
- Nu. - Ascultați...
- Asta e... - Am spus să ascultați.
Nu! Julian!
- Asta e o nebunie. - „Ascultați”, am spus.
Nu...
Ascultați...
- Nu, asta e o nebunie. - Nu, am spus să ascultați!
Da.
Auziți?
Și...
...și...
...se duce la fund și...
...liniște.
Auziți?
Auziți liniștea asta? Ascultați, o auziți?
Liniștea înseamnă...
...că sunt liber.
Timpul s-a scurs, dră Mills.
Cheful va vorbi cu dv acum, în biroul lui.
Intră!
Ai luat decizia?
Da.
Și ce ai decis?
Că ai avut dreptate.
N-ar trebui să fiu aici.
Și spun asta cu respect, pentru că sunt sigură că ești genial,
dar toate astea
nu sunt menite pentru mine.
Nu ești sigură că sunt genial, așa că n-o spune.
E fals.
Bine.
Nu sunt sigură că ești genial.
Mă așteptam la mai mult.
Du-te dracu'!
Bănuiesc că va trebui să decid eu pentru tine.
Locul tău e aici, cu semenii tăi.
Și care sunt semenii ăștia?
Cei care strâng rahatul.
Ai crezut că n-o să-mi dau seama?
Recunosc un muncitor din industria serviciilor când văd unul.
Dl Leibrandt. De unde-l știi?
- L-ai urmărit toată seara. - Cred că știi.
Nu, nu știu.
Deci el a plătit pentru o experiență.
Și-mi dau seama, ca între prestatori de experiențe,
că nu te sperii ușor.
Deci cum te-a speriat?
- Nu m-a speriat... - Margot.
Mi-a spus să fiu de acord cu tot ce spune și să mă uit la el cât se masturba.
- Uau! Tipic. - Nu chiar.
Destul de neoriginal.
Ce m-a speriat
a fost că mi-a spus să-i spun că e om bun
și că eram fiica lui,
și că mă iubea, și eu îl iubeam, și...
Deci e un romantic.
Nu, n-am nevoie de detalii.
Recunosc un client prost.
Da.
Îți place să-ți oferi serviciile?
Da.
Sau îmi plăcea.
Ție îți place să le oferi pe ale tale?
Îmi plăcea, dar...
...n-am mai vrut să gătesc pentru cineva de ani de zile.
Și îți lipsește sentimentul ăsta.
Vino cu mine!
Toată lumea e atât de deprimată!
Dnelor și dlor, pentru următorul fel,
hai să luăm puțin aer!
Haideți! Afară!
- Vă rog, dle. - Haide! Afară, toată lumea!
Dacă găsim o barcă, putem încerca să fugim.
Și clienții fideli. Haideți!
Vă rog să-l urmați.
Chef, aș vrea să vorbesc cu dv un pic de tot.
- Haideți! - După dv, vă rog.
Întâi oaspeții.
Richard.
Urmați-mă!
În aerul liniștit de seară.
Nu vă temeți!
Nu aveți de ce să vă temeți.
Poate există o barcă pe undeva și putem pleca de aici.
Ca să ce?
- Ce? - Să plecăm pentru ce?
Despre ce naiba vorbești, frate?
- Suntem morți. - E în regulă.
- Nu. O să murim în seara asta. Da. - Da, așa e. Da.
Următorul nostru fel va fi prezentat de sous-chef Katherine Keller.
Bună seara tuturor!
Acum 3 ani, Julian Slowik a încercat să mi-o pună.
I-am refuzat avansurile.
După o săptămână, a încercat din nou.
Și, din nou, am refuzat.
Dar nu m-a dat afară.
Nu.
M-a ținut în bucătăria lui și a refuzat să mă privească în ochi
sau să vorbească direct cu mine timp de 8 luni.
Poate face asta.
Pentru că el e vedeta.
El e șeful.
Următorul fel se numește „Nebunia bărbatului”.
Îmi pare rău.
La dracu'!
Bărbaților care iau masa cu noi
le oferim șansa să scape.
Veți primi un avans de 45 de secunde,
după care personalul meu va încerca să vă prindă.
Dacă vă prind...
Bine.
45 de secunde încep acum.
- Ține asta! - Ce?
Îmi pare rău. Haide! Știi că sunt îngrozitor.
Ești un critic minunat.
O să trimit după ajutoare. Primul lucru.
Și tu.
Vă las la treabă.
Mă însoțiți înăuntru?
Se face rece.
E pe aici.
Bine.
Veniți!
Start!
FELUL AL ȘASELEA
NEBUNIA BĂRBATULUI
crab dungeness, zer de iaurt fermentat, lăptucă de mare uscată, umeboshi, varec.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
E fantastic.
Acreala de umeboshi
și valurile de fermentare.
E bogat și totuși armonios.
E delicios.
Da, ei bine...
...a fost o vreme când asta ar fi însemnat mult pentru mine, dnă Bloom.
E atât de bun!
Da, e foarte bun.
Da, mie-mi place emoji.
Umeboshi.
- Umeboshi. - Umeboshi.
E atât de bun!
- Ești foarte talentată! - Mulțumesc.
De obicei, nu-mi place spuma, dar...
- Nu alerga pe lângă mine, frate! - Tu alergi pe lângă mine!
E o pădure mare! Cară-te!
- Dă-te de lângă mine! - Du-te naibii!
La dracu'!
O, Doamne!
Da.
Deci îl știi pe soțul meu.
Da.
Îl știu.
Da.
Poți să ne spui.
Chiar o să murim în seara asta?
Nu funcționează, dacă trăiți.
- Ce nu funcționează? - Meniul.
De ce nu?
Are nevoie de un final...
...care leagă totul conceptual.
Altfel, doar are gust bun și cui îi pasă?
Chiar ar trebui să ai restaurantul tău.
Nu? Și te-aș putea ajuta cu asta.
- Sunt sigură, dnă Bloom. - Aș putea.
Ar trebui doar să vorbim despre...
...chestia cu moartea.
Ca toată lumea să moară a fost ideea mea, de fapt.
Sunt foarte mândră de asta.
- Mai vrea cineva vin? La dracu' cu asta! - Da, te rog.
Mulțumesc.
Am auzit o pocnitură.
La dracu'!
O gustare specială pentru ultimul oaspete prins.
O variație a oului Passard, cu frișcă proaspătă și sirop de arțar.
- Poftă bună! - Mulțumesc.
Nu că vouă v-ar păsa câtuși de puțin,
dar numele meu nu e Margot.
E Erin.
Și sunt din Brockton, Massachusetts...
...așa că asta e.
Petrecerea s-a terminat.
Veniți, dlor!
- Bun-venit înapoi! - Ce ați primit?
- Dle, vă rog. - Scuzați-mă. Iau eu asta. Mulțumesc.
Dnă Bloom, vă rog.
Dați-mi voie. Nu, e în regulă.
Poftim!
O, Doamne!
Cum te-ai descurcat?
Grozav. Meserie.
Numai eu am scăpat.
Îmi pare rău. Sunt un ratat.
E în regulă.
Am furat bani de la tine.
Știu.
Știu că știi.
Am scris o recomandare negativă la Sony.
Știu. M-ai pus în cc.
Oameni buni,
mă tem că meniul nostru nu poate continua cum era plănuit
până nu ne ocupăm de o problemă nerezolvată.
Tu.
Eu?
Tu.
Spune-mi de ce ești aici.
- Pentru că voiam să... - Întâi înghite!
- Voiam să vă gust mâncarea, chef. - Și ce ți s-a spus?
Ce ți s-a spus dinainte?
Mi-ați spus că e cel mai grozav meniu creat vreodată.
Da. Și? Și?
Și că toată lumea va muri.
„Toată lumea va muri”.
Aveai o întâlnire.
Îmi amintesc că aveai o întâlnire.
Nu cu tânăra care e aici în seara asta.
Deci, ce s-a întâmplat cu ea? Cu însoțitoarea ta?
S-a despărțit de mine, chef.
Deci ai adus-o pe Margot.
De ce?
Pentru că nu oferiți loc pentru o persoană.
Deci ai angajat-o știind că va muri.
- Da. - Nenorocit înfumurat!
O să te omor, Tyler!
Calmează-te!
Nu poți da vina pe ea, nu?
Timp de 8 luni am corespondat cu tine.
Ți-am dat acces la lumea noastră, Tyler.
Și te-am pus să juri că ții secretul.
De ce crezi că aș face asta?
- Voiați să fiu aici pentru că... - De ce?
...ați spus că știu multe despre mâncare.
Exact. Nu ești ca ceilalți, nu-i așa?
- Adică știi ce e un Pacojet. - Da.
- Ai știut ce e o bergamotă. - Da.
- I-am simțit gustul. - Da, așa e.
Da, știu, dar l-ai identificat.
- L-ai depistat. - Da.
Asta m-a impresionat.
- Chiar? - Da, da.
Ești bucătar.
Locul bucătarilor e în bucătărie.
Nu?
Da, chef!
Da.
- Vino cu mine! - Chiar?
- Eu? Chiar? - Da, da. Am ceva pentru tine.
Bine.
Vino încoace! Elsa o are.
E o haină de bucătar-șef.
Din partea Hawthorn.
- Frumos! - Mulțumesc.
Arăți minunat. Nu arată minunat, Margot?
- Nu arată bine? - Ba da, chef!
Băiatul Frumușel.
O să personalizez haina.
„T, Y...”
„... L, E...”
„... R”.
Mulțumesc.
- Sunt mândru de tine. - Mulțumesc, chef.
Tyler, acum gătește!
Poftim?
Gătește!
- Ești bucătar. Gătește! - Nu știu dacă pot găti aici.
- Gătește! - Acum? Eu nu...
Gătește! Haide!
De ce ai nevoie? Avem de toate.
- Ridicați-vă să vedeți demonstrația. - Nu te teme!
- Ridicați-vă să vedeți demonstrația. - Toată lumea să vină aici.
Vă rog. Tyler vă va demonstra cunoștințele lui culinare.
- Ridicați-vă să vedeți demonstrația. - Toată lumea, vă rog!
Veniți mai aproape!
De ce ai nevoie?
- Praz. - Aduceți-i bucătarului praz.
Ăsta e postul tău. Ce altceva?
Și...
- Și? Ai vrea niște rahat? - Nu.
- Hașme. - Hașme pentru marele gurmet!
- Fenomenalul gurmet în persoană! - Scuze, îmi pare rău.
Toată lumea să se adune în jur. Trebuie să învățăm de la Tyler.
E o nouă metodă de tăiere cubulețe, de care, din păcate, n-am știut până acum.
Ce urmează?
Unt.
„Unt”? Unt. Praz și hașme sotate în unt.
Sunt martorul unei revoluții în gastronomie.
Ai vrea o proteină?
- Miel. - Miel!
O, da. Cred că e făcută, chef.
Crezi că e făcută. Ești sigur?
Poate vrei să-l bagi în Pacojet.
Nu.
E chiar...
...rău.
RAHATUL LUI TYLER
miel nefăcut, sos necomestibil de praz și hașme în unt
lipsă totală de unitate.
Tu ești motivul pentru care misterul a fost răpit din arta noastră.
Vezi asta acum, nu?
Îmi pare rău, chef.
Vino încoace, băiete! Vino!
Vino încoace!
Da, chef.
Și acum ești și tu liberă.
Dnelor și dlor, vreau să vă cer scuze tuturor.
Ceea ce ați văzut nu făcea parte din meniul din seara asta.
Ne chinuim să atingem perfecțiunea,
care, firește, nu există, iar ăsta e un adevăr greu de acceptat de mine,
așa că iertați-mă.
Vino cu mine!
Și cu asta se încheie demonstrația. Înapoi la locurile voastre, vă rog.
Ascultă-mă!
Mai e un singur fel delicios rămas în meniu.
Deci trebuie să ne pregătim pentru desert.
Desertul necesită un butoi mare, care ar trebui să fie în colțul ăla.
Tu vezi un butoi?
- Nu, nu văd. - Nici eu.
Pentru că Elsa, colega mea neglijentă, a uitat să trimită pe cineva după el.
Așa că, Margot, o să aduci tu butoiul.
- Eu? - Da. Îți amintești afumătoarea?
Poate... Vag... Eu nu...
- Chef, poate unul dintre noi ar trebui... - Margot e acum una dintre noi, Elsa.
Nu, Margot?
- Da. - Da, cum?
Da, chef.
Elsa, dă-i cheia de la afumătoare.
Da, chef.
Du-te!
Scuzați-mă!
Îmi pare rău, chef.
Dle Slowik.
Bună!
Salut!
Păi, uitați...
Ce vreau cu adevărat...
Voiam doar să spun, pentru că...
Uite, nu vreau să par arogant,
dar nu cred că e foarte corect.
Poate.
Dacă...
Vrei să știi de ce ești pedepsit?
Sigur.
Am văzut filmul Sună-l pe dr Sunshine și nu mi-a plăcut.
Poftim?
Era duminică.
Aveam o zi liberă după luni întregi.
Cea mai prețioasă zi. Ziua în care mi se permitea să trăiesc.
Și am văzut filmul Sună-l pe dr Sunshine singur, la cinema.
Dar nu eu l-am regizat. Eu doar am jucat în el.
Amintirea feței tale în filmul ăla
și prezența ta aici, din nou, mă bântuie.
Mă stârnește.
Ce se întâmplă cu un artist când își pierde scopul?
E jalnic.
Nu, aveți dreptate.
Și ea?
Ce școală ai făcut?
Brown.
Credite pentru studii?
Nu.
Îmi pare rău. O să mori.
Nenorocitul!
Pe bune?
Nimeni nu are voie în casa bucătarului-șef.
Te crezi specială?
Ai încălcat regula asta.
Eu mă ocup de clienți, ca bucătarul-șef să se poată ocupa de meniu.
Ai fost o pacoste de când ai sosit.
Îmi pare rău.
Dar, dacă nu te superi că întreb...
...de ce ai muri pentru el?
Nu o să-mi iei locul.
Să-ți iau locul?
Crede-mă, nu am nicio...
Nu, nu. Nu!
Oprește-te!
Ajunge!
Nu mi-a spus de butoi.
Nu am uitat.
Dumnezeule!
La Tantalus, un bucătar-șef pe muchie de cuțit.
De LILLIAN BLOOM.
ANGAJATUL LUNII LA HAMBURGER HOWIE'S AUGUST 1987 - JULIAN SLOWIK
Pupați Bucătarul.
O, Doamne!
Alo?
La mulți ani, dragă Bryce.
La mulți ani!
Le-ai spus că e ziua mea?
Părea amuzant acum 3 ore.
Mulțumesc.
Lasă-l acolo
și ia loc!
Vreau să înțelegi ceva, Margot.
Sunt un monstru.
Nu, am fost un monstru.
Și un stricat.
Dar tot ce fac în seara asta e pur.
Lipsit de ego.
Și, în sfârșit, durerea e aproape dusă.
Mâini de bucătar-șef.
Mâini de azbest.
Pot să duc o oală de fontă dintr-un cuptor încins la masa ta, fără protecție.
Nu mai pot fi rănit, Margot.
Cum a spus dr King, „Știm din experiențe dureroase”
„că libertatea nu e niciodată dată voluntar de asupritor.”
„Trebuie cerută de asuprit.”
- Doar ce l-a citat pe Martin Luther King? - Da.
Ce?
Văd că ne-ai găsit radioul.
Curățați sala de mese imediat!
E un vas!
Ai chemat pe cineva?
- E un vas. - E un vas.
Ce? Ce faci?
- Ușurel! - Ce dracu' îi faci omului?
Frate, ușurel!
Strâns, strâns.
Bine.
O să fiți tentați să-i cereți ajutorul.
Să implorați chiar. Nu ar fi înțelept. Nu vă poate ajuta.
Întrebați-vă două lucruri.
Unu, dacă vreți să fiți responsabili de moartea unui om nevinovat.
Și doi, întrebați-vă, în toată seara asta,
de ce nu v-ați străduit mai mult să ripostați.
Să plecați de aici.
Sincer, probabil că ați fi putut.
E ceva la care să vă gândiți.
Bună seara, dle agent. Cu ce vă putem ajuta?
Am fost chemat pentru tulburarea liniștii.
Aici?
Ce fel de tulburare?
Violentă.
- Tu ești proprietarul? - Eu sunt bucătarul-șef executiv.
Proprietarul s-a schimbat recent, dar asta e altă poveste.
Nu vreau să fiu nepoliticos, dar, după cum vedeți,
suntem în mijlocul servirii.
A dat cineva un apel de ajutor pe unde scurte în seara asta?
Nu avem obiceiul să le dăm oaspeților radiouri cu unde scurte la masă.
Hei...
Tu ești...?
Da, da, da, sunt.
Uau! Sunt un mare fan.
Mulțumesc.
Ați vrea autograful lui?
Nu vreau să te deranjez.
Nu, nu, nu. N-ar fi un deranj.
Doar că nu am un...
Avem noi un pix.
Hai s-o facem!
Da.
Mulțumesc.
- Cum te cheamă? - Dale.
Dale. Ce faci, Dale?
Bună!
Ești grozav.
Mie și soției mele ne-a plăcut...
Cum se numea? Cel în care jucai chirurgul?
Da.
Sună-l pe dr Sunshine.
Da! Da, grozav film!
Poftim!
Mulțumesc mult.
Bine.
Scuze din nou că v-am deranjat.
O să plec acum.
Pentru tot ce faci, oricând.
Mulțumim pentru serviciul tău.
AJUTĂ-NE
Mâinile sus! Toată lumea! Acum!
Mâinile sus! Toată lumea!
Glumești!
Nu glumesc, dle.
Haide, clar e o neînțelegere.
Ajută-ne!
- Da! Da! - Vrea să ne omoare pe toți!
Înapoi la locuri toată lumea! Acum!
E nebun!
Înapoi pe scaun acum!
Liniște! Toată lumea înapoi unde era!
Stați jos! Acum!
Liniște!
- E el! E el! - El!
- Toată lumea! - Vrea să ne omoare pe toți!
Nu vorbiți!
Tu.
În genunchi, cu mâinile deasupra capului. Acum.
Da!
Mulțumesc!
Ai pus-o!
Da! Da! Da!
Dumnezeule!
Și toți ceilalți sunt cu ei, dle. Aveți grijă!
- Calmați-vă! - Du-te dracu'!
- Stați calmi! - Du-te dracu'!
Nu mișcă nimeni până nu spun eu.
Nu mișcă nimeni!
- Nu, nu! - Ce faci?
- El, el, el! - Nu!
Mulțumesc, Dale. Mulțumesc.
Bine lucrat!
Deci, într-o bucătărie, lucrăm toți împreună sau nu merge nimic.
Lucrăm în echipă.
Tu...
Margot din Nebraska.
Ai trădat legătura noastră sacră de încredere.
Și ai arătat că ești neglijentă.
Am greșit.
Ești o mâncătoare. Tu iei.
Ca toți ceilalți.
Ultimul fel. Aranjarea pe farfurii în 5 minute.
Da, chef!
Nu-mi place mâncarea ta.
Ce ai spus?
Am spus că nu-mi place mâncarea ta
și aș vrea s-o trimit înapoi.
Îmi pare rău să aud asta.
Ce anume nu îți place la mâncarea mea?
Pentru început,
ne-ai lipsit de plăcerea de a mânca.
Fiecare fel servit în seara asta a fost un exercițiu intelectual,
nu ceva ce vrei să savurezi la o masă.
Când îți mănânc mâncarea,
pare că a fost făcută fără dragoste.
Asta e ridicol. Întotdeauna gătim cu dragoste.
- Nu-i așa? - Da, chef!
Toată lumea știe că dragostea e cel mai important ingredient.
Atunci, te amăgești.
Hai, am crezut că seara asta e pentru adevăruri grele.
Ăsta e unul dintre ele. Gătești obsesiv.
Nu cu dragoste.
Și felurile calde sunt reci.
Ești bucătar-șef.
Singurul tău scop pe pământul ăsta e să servești mâncare
care să placă oamenilor, și tu ai eșuat.
Ai eșuat.
Și m-ai plictisit.
Și cel mai rău e...
...că încă mi-e foame.
Încă ți-e foame?
Da.
Cât de flămândă?
Moartă de foame.
Păi, ce poftești?
Ce ai?
De toate.
Știi ce mi-ar plăcea?
Spune-mi!
Un cheeseburger.
Da, putem face un cheeseburger.
Un cheeseburger adevărat.
Nu un rahat simandicos, deconstruit,
un cheeseburger adevărat.
O să-ți fac un cheeseburger foarte bun, foarte tradițional.
Nu cred că poți.
O să te fac să simți ca și cum ar fi primul cheeseburger pe care l-ai mâncat.
Cel ieftin, pe care părinții tăi abia și-l permiteau.
- Arată-mi! - Cum ți-ar plăcea?
Mediu. Cașcaval american.
Cașcavalul american e cel mai bun pentru un cheeseburger,
pentru că se topește fără să se rupă.
Cât o să mă coste?
9,95 $.
E și cu cartofi prăjiți?
- Niels. - Da, chef?
- Friteuza mai merge? - Da, chef.
Zimțați sau julien?
Ei, ăsta...
...e un cheeseburger.
Da.
Ăla e un cheeseburger.
Din păcate, cred că nu-mi era chiar atât de foame.
Înțeleg.
Pot lua restul la pachet?
Un moment, te rog.
FEL SUPLIMENTAR: UN CHEESEBURGER
doar un cheeseburger bine făcut.
Un cheeseburger la pachet.
Și o pungă cu cadouri.
Mulțumesc că ai cinat la Hawthorn.
Mulțumesc...
...pentru tot.
Înainte de ultimul fel, mai e problema notei de plată.
Avem un sistem fără bacșișuri, acestea sunt incluse.
Și vă rog să vă bucurați de pungile cu cadouri.
Sunt niște bunătăți acolo.
O broșură cu furnizorii noștri locali,
musli de casă,
un deget al lui Doug Verrick
și o copie a meniului din această seară.
Nu, nu.
E din partea revistei.
Ți-am spus că n-o să pleci.
Așa că încă o dată
vă mulțumim că ați cinat cu noi în această seară.
Voi reprezentați ruina artei
și a vieții mele,
iar acum faceți parte din asta.
O parte din ceea ce sper să fie capodopera mea.
Iar acum, desertul nostru e o variantă jucăușă a felului de suflet clasic.
Sendvișul cu bezea.
Cel mai jignitor atac asupra papilelor gustative conceput vreodată.
Ciocolată din surse lipsite de etică și sirop gelatinizat,
închise în biscuiți cu graham industriali.
E tot ce e greșit la noi și totuși noi îl asociem cu inocența.
Cu copilăria.
Cu mama și cu tata.
Dar ceea ce transformă această monstruozitate este focul.
O, Doamne!
Flacăra purificatoare.
Ne hrănește, ne încălzește,
ne reinventează, ne făurește
și ne distruge.
Trebuie să îmbrățișăm flacăra.
Dumnezeule mare! Te rog!
Trebuie să fim purificați.
Să fim făcuți curați.
Ca martirii...
...sau ereticii.
Putem fi subsumați
și reînnoiți.
Mulțumesc.
Vă iubesc pe toți!
Și noi te iubim, chef!
SENDVIȘ CU BEZEA
bezele, ciocolată, biscuiți graham, clienți, personal, restaurant.
MENIUL
Traducerea și adaptarea Andrea Puticiu