Babe, rök inte. Det dödar smaklökarna.
Då dör de lyckliga.
Du...
Margot, det blir en jätteviktig kväll. Smakprofilerna är utsökt fina.
- Rökning förstör förmågan att känna dem. - Kom igen.
Snälla? Snälla.
- Visst. Jösses. - Tack.
Äntligen.
- Får alla plats? - Lätt. Det blir 12 gäster totalt.
- Per kväll? Hur går de runt? - De tar 1 250 dollar per skalle.
Du skämtar väl? Ska vi äta Rolexklockor?
Nu förstör vi inte allt genom att snacka pris. Häng på, låt det bli magiskt.
Du, det är dina stålar.
- Inte illa! - Du förtjänar det här.
Betty kommer att älska att du jävlas med ekonomiavdelningen.
- Det är inte ens en affärsmiddag. - Vi är såna as.
Toppen! Uppkomlingar. Dyngraka redan vid aptitretarna.
Tjena!
Fan.
Dra åt helvete! Lillian Bloom. Herregud.
Vem är det?
Matkritiker för Saveur. Hon så gott som upptäckte Slowik.
Okej, det här blir definitivt en galen kväll.
Ombordstigning till Hawthorn!
Hawthorn! Ombordstigning!
Mina damer och herrar, ta plats för en kort färd till ön Hawthorn.
Ohoj!
Håll an, matroser. Hoppas hon är sjöduglig.
Precis, sir.
- Båtskämt. - Just det, vi är ju på en båt.
- En kändis ombord. - En VIP.
Knappast nuförtiden. Det är inte 1998.
Oj, kolla där.
- Ska inte du se till att ingen stör mig? - Vi vet båda två att de inte störde dig.
- Jag såg alla hans filmer som barn. - Han är visst matfantast. Tror han.
Köksmästare Slowik välkomnar med råa ostron i mignonettesås -
- med citronkaviar och ostronört.
Tjusigt. Tack! - En av hans klassiker.
Citronpärlorna innehåller alginat.
- Alginat, som i...? - Som i alger.
Okej. Algblomning. Läckert.
Herregud.
Det är skrattretande. Det är fanimej skrattretande gott.
Det är gott. Fast jag föredrar ostron som de är. Jag älskar ostron.
Nej, det är balansen. Munkänslan från mignonetten behövs.
- Säg inte 'munkänsla'. - För sent. Munkänsla.
Hej.
- Jösses, det känns som skolbalen. - Jag gick aldrig på min.
- Varför inte? - Ingen cool tjej som du tackade ja.
Stackars lilla gubben... Men skit i de dumma brudarna.
Välkommen. - Välkommen, mr Lorimer.
Hej. Felicity Lynn.
- Och Damien Garcia. - Och George Diaz.
- Mitt riktiga namn? Alla paparazzi då? - Paparazzi? Vi är på en ö.
Välkomna till Hawthorn, mr Ledford och ms Westervelt?
Ursäkta, nej, det var...
Det här är inte... Ms Westervelt fick förhinder. Det här är ms...
Jag heter Margot. Trevligt att träffas.
Margot. Välkommen.
Vi ska försöka se till att din kväll blir trivsam.
- Den här vägen. - Tack.
Hemskt ledsen. Det där var väldigt genant.
Nej, det är lugnt. Tänk inte mer på det.
Förlåt.
Mr och mrs Leibrandt, välkomna.
Vi går helst direkt till restaurangen.
- Vi har gått rundturen många gånger. - Det har ni.
Ärade gäster, ni kan fortsätta samtala på vägen. Tack.
Följ mig!
- Så vad jobbar ni på nu? - Tackar som frågar. - Jag är igenkänd.
Jag har påbörjat programledarfasen i min karriär.
Ön Hawthorn består av fem hektar skog och betesmark.
- Det frikostiga havet omger oss. - Just det.
Just nu skördas musslor därute. Ni får äta dem ikväll.
Nej, lägg av? Jädrar!
Skörda på därute, mannen, vi är vrålhungriga!
Jag gillar att det tycks vara ett biom för kulinariska idéer.
Ja, det fungerar som ett luculliskt nav.
- Nej, jag föredrar biom. - Biom är förstås bättre.
Vi har nått Svammelbergets basläger. Vilket skitsnack.
Lukta.
- Man blir hungrig. - Jag är matfantast. Älskar det här.
- Och jag är nära vän till köksmästarn. - Okej, lirarn.
Vårt rökeri är byggt på skandinaviskt vis.
Vi använder endast kött från mjölkkor...
som vi mörar i hela 152 dagar för att försvaga proteintrådarna.
Oj!
- Får man gå in? - Jag läste om en sån här.
- Får jag titta? - Rör inte proteinet, det är inte färdigt.
Vad händer om ni serverar det på den 153:e dagen - bryter helvetet lös?
Jag förmodar att bakterierna tar sig in i matgästens blodomlopp -
- och sprider sig till ryggmärgsmembranet, varpå hen blir paralyserad -
- och kort därpå avlider.
Så ja, helvetet bryter lös.
Tur att vi är proffs.
Henne vill jag jobba för.
Här bor vi.
Är det sant? Bor ni härinne allihop?
Allihop. Utom köksmästarn.
Där ser man. Esprit de corps, eller hur?
Nej, mr Feldman, det är väldigt mycket mer än så. Vi är en familj.
Vi börjar kl. 6 med fem timmars förberedelser.
Vi skördar. Vi fermenterar.
Vi slaktar. Vi marinerar.
Vi förvätskar. Vi sfärifierar. Vi gelatiniserar.
- 'Gelatiniserar'? - Vi gelatiniserar.
Middagen varar i 4 timmar och 25 minuter, vi slutar efter kl. 2 på natten.
Vi måste bo här.
Blir ni aldrig utbrända?
- 'Utbrända'? - Ja, förlåt.
Alltså, trötta på att göra samma sak.
Köksmästarn upprätthåller högsta nivå, liksom vi andra.
Vi bränner bara saker avsiktligt. För att förhöja smaken.
Nån som är hungrig?
Vi får väl mat till sist?
Elsa? - Ursäkta mig.
Elsa? Hej.
- Vem bor där? - Köksmästarn.
Får vi titta?
Inte ens vi får gå in i köksmästarns stuga, mr Ledford.
Kom. Vi får inte störa Hans Kejserliga Måltidsmajestät.
Okej.
- GOAT är väl 'Greatest Of All Times'? - Nej, förr i tiden...
- Så ett vältajmat inlägg. - 'Här är bästa ställena'?
- Jag bokar bara de bästa. - I mitt namn.
- Hej, igen! - Parfait, mina herrar.
Vilken utsikt! Ska jag ta en bild?
Byt plats med mig.
- Ms...? - Mills.
Ms Mills, ni får sitta på ms Westervelts plats.
Du förtjänar den fina utsikten.
- Men det behövs inte. - Jag tittar på köket.
- Tack! - Ha det så trevligt.
Ni får gärna se på när kockarna skapar.
Men vi ber er att inte fotografera våra rätter.
Köksmästarn anser att skönheten i hans kreationer ligger i deras flyktighet.
Kom, det här får vi inte missa.
- Gör ni det där med en Pacojet? - Det stämmer precis, sir.
Med en Pacojet skapar man en pulvriserad, snölik konsistens.
- Coolt. - Ja. Jag har en.
Ni kan era grejer, mr Ledford.
- Vet ni vad jag heter? - Vi vill veta vilka som äter hos oss.
- Är köksmästarn här? Jag vill gärna... - Varsågoda och sitt.
- Vi serverar strax. - Okej, jag förstår. Tack.
Oj, vilket sinne för detaljer. Jäklar! Han kunde mitt namn, babe.
- Men du frågade inte efter hans. - Tja, du vet...
Där är han.
Fan, tittar han på mig?
- Kallar du den smaklös? - Den är smaklös.
Du gillar väl vintern, din galning?
Här har vi pressad och picklad cucamelon, mjölksnö och svart tuile. Varsågoda.
Denna ständiga besatthet av snö.
Det är en farsot och ingen är immun.
Anar du lite get? Precis mot slutet. En liten killing.
- Hon sa 'mjölk'. Jag undrar... - Hon nämnde inte vilken sort.
Jag vill gärna höra din pitch, men först vill jag tacka för de här två åren.
- Den här upplevelsen har varit... - Ditt livs bästa? Skål för många fler.
- Snälla, det är min avskedsskål. - Nej, det är det inte.
Jag sa ju att mamma har fixat jobb på Sony åt mig.
Jobbmobilen.
Produktionsbolagets kreditkort.
- Nyckeln till huset i LA... - Inga fickor.
Till lyan i New York och den din fru inte vet om.
Hur är det med Amanda?
Ska vi prata om våra liv nu?
- Borde vi inte göra det? - Måste vi det?
Inte bra, Bryce. Jag och Amanda har det inte bra.
- Är det ditt fel? - Hon tvingade mig att messa sin kollega.
Såklart är det mitt fel, jag är ett svin.
Vi har i alla fall jobbet. Skål för jobb och pengar!
- Visst är vi patetiska? - Ja, nån borde skjuta oss.
Gud, jag vill bo i den här.
Är det okej att jag inte är lika intresserad som du?
Helt okej. Jag är här med den coolaste tjejen.
- Så vad är grejen med mat? - Jag vet inte.
Du vet hur vissa människor idoliserar idrottare, musiker, målare och så?
Idioter. Det de gör är oviktigt. De leker med uppblåsbara bollar, ukulelar och skit.
Kockar... leker med själva livets råvaror.
Och dödens.
Jag har sett vartenda avsnitt av Chef's Table två, tre gånger. Slowiks 20 gånger.
När han förklarade hur en perfekt omogen grön jordgubbe ser ut.
När han serverade en kammussla vid sista muskelsammandragningen.
Det är konst vid avgrundens rand. Vilket är där Gud verkar.
- Fint sagt, Tyler. - Sluta.
Jag menar det, jag tror att jag börjar... fatta grejen.
- Gör du? - Ja. Lite.
FÖRSTA RÄTTEN
- Okej. - Ja, köksmästarn.
- God afton! - God afton.
- Hej.
Välkomna till Hawthorn.
Jag är Julian Slowik. Vi ser fram emot att traktera er med mat.
Ridån går upp.
Under de närmaste timmarna kommer ni att inta fett, salt -
- socker, protein, bakterier, svamp -
- olika växter och djur och ibland hela ekosystem.
Men jag måste be er om en sak. Bara en.
Ät inte.
På allvar?
Smaka.
Avnjut.
Uppskatta.
Tänk på varje munsbit som ni placerar i er mun.
Var observanta.
Men ät inte. Vår meny är alltför exklusiv för det.
Och se er omkring. Här är vi, på denna ö.
Acceptera det. Acceptera alltsammans.
Och var förlåtande.
Och med det sagt...
Mat!
Ja, hit med det! Här kommer de.
Det är som en vaktparad.
Vår första rätt heter 'Ön'.
På tallriken finns växter från hela ön, placerade på stenar från stranden -
- täckta i lättfryst, filtrerat havsvatten som smaksätter rätten medan det smälter.
- Det var det här snubben fiskade efter... - Ursäkta?
Förlåt, köksmästarn.
Ni är förlåten. Ja, det är de kammusslorna.
När det gäller denna rätt ska ni komma ihåg en sak:
Vi, människorna på den här ön, är oviktiga.
Ön och dess näringsämnen är helt perfekta som de är -
- utan att vi skördar, manipulerar eller bryter ner dem.
Det som sker härinne är meningslöst -
- i jämförelse med vad som sker ute i naturen.
I jorden, i vattnet och i luften.
Vi är bara en förskrämd nanosekund.
Naturen är tidlös.
Låt er väl smaka.
Det var muntert.
Gråter du?
Jag tycker bara att det är rörande. Allt är så vackert.
Nästan för vackert att äta upp.
Den bästa restaurangen där jag växte upp...
Tror du att köksmästarn blev arg? För musslorna?
Du behöver inte kalla honom 'köksmästarn'. Han vet nog inte att du finns.
- Jag vill att han ska... - Gilla dig?
- Ja, typ. - Det är du som är gästen.
Du betalar för hans tjänster. Det gör detsamma om han gillar dig.
- Okej. Vänta, vad betyder det? - Ingenting.
Ta det bara lugnt. Ät din sten.
Till detta, från vännerna på Caroline Morey -
- ett Chassange-Montrachet Premier Cru från 2014.
Inte bara från en vingård, utan från en enda vinrad. Magiskt.
Vad tycks? Det här känns verkligen...
- Halvbra. Det har sina goda stunder. - Goda stunder.
Bekräftelsetörstande uppläggning. De pincettade ihjäl den.
Men smakerna finns där. De är rena. Det är väldigt... thalassiskt.
- 'Thalassiskt'? - Maritimt.
- Thalassa var ett havsväsen. - Thalassa och Pontos, det stämmer.
Vi äter havet.
'Vi äter havet.' Just det.
Hur smakar det?
Gott.
Du kan inte bara säga 'gott' i programmet. Brodera ut det.
Det handlar för fan inte om hjärnkirurgi, det är ett matreseprogram.
Precis. Så pitcha det för mig.
Okej, vi åker till Italien.
Man ser mig i caprishorts på en mintgrön Vespa -
- där jag kör till nån Giuseppe som gör ost.
Jag äter osten och man ser mig i närbild när jag blundar och fejkar en orgasm.
Sen far vi till Sydafrika där jag kanske pratar om att rasism inte är så coolt.
Och hux flux - en Emmy! Får jag äta nu?
- Är det din pitch till strömningsbolagen? - Typ.
Katastrof. Du kan inte åka till Sydafrika, du är dömd för rattfylleri.
- Vad sägs? - Om utterfödan? Den är fast.
Min kock lagar lika goda skaldjur.
- Ricardo är fantastisk. - Otrolig!
Vi kan i alla fall säga att vi varit här. Farsan sa alltid: 'Man köper upplevelsen.'
Det ser ut som... ett stenparti i en villaträdgård. Vad fan?
Jag träffade Perry på DeLaurenti häromdagen.
Hur är det med honom?
Du känner ju Perry.
Tackar.
- Uppläggning om fem! - Ja, köksmästarn!
ANDRA RÄTTEN
Ska han hålla på så?
Bröd har funnits i olika former i över 12 000 år.
Särskilt bland fattiga.
Mjöl och vatten. Kan det bli enklare?
Än idag utgör spannmål 65 procent av allt jordbruk.
Frukt och grönsaker utgör bara 6 procent.
I Antikens Grekland doppade bönderna sina torra brödkanter i vin till frukost.
Och hur lärde Jesus oss att be, om inte för vårt dagliga bröd?
Det är, och har alltid varit, den enkla människans föda.
Men ni, kära gäster, är inga enkla människor.
Så ikväll... får ni inget bröd.
BRÖDLÖST BRÖDFAT aromatiska tillbehör utan bröd
Han skojar väl?
Avancerat.
Han skojar inte. Restaurangen är känd för sitt bröd.
- Vad? - Tack. Det är väl inget trick?
- Vad? - Nej.
Det måste vara en luring.
Allvarligt?
I denna anda, låt er väl smaka av de rena tillbehören.
'Brödet ni inte kommer att äta ikväll bakades på Red Fife-vete' -
- 'framtaget i samarbete med Tehachapi Grain Project' -
- 'som bevarar kulturspannmål.' Det här är vansinne.
Jag måste säga att kluttarna runtomkring brödet som inte finns är jättegoda.
Det är väl ändå lite skandalöst?
Det är djävulskt, faktiskt.
Han har ju alltid sett mat som klasskamp. Precis som jag har.
Visst.
Men den här emulsionen ser bestämt ut att ha skurit sig en aning.
Ja. Jag ville inte säga nåt, men jag såg det så fort den kom in.
Den är sprucken.
Ja, vilket man verkligen...
inte borde få på en sån här kvalitetsrestaurang. Men nu är det så.
Herregud! Det här är grymt avancerat.
Sättet att fläta in historiska allegorier. Leken blir att gissa sig till -
- menyns övergripande tema. Det vet man först i slutet.
- Vänta. Gillar du det här? - Ja.
- I princip förolämpar han dig. - Nej, du förstår inte.
- Det är ett koncept. - Jag vet vad koncept är.
Tro mig, han berättar en historia. Han är inte bara kock, han är historieberättare.
- Och han skiter i att följa regler. - Kalla mig banal, men regler ska följas.
Som, inte vet jag, att ge mat åt folk på restaurang.
Kära du, ingen skulle nånsin kalla dig 'banal'.
- Jag bakar eget bröd. - Jaså? Det visste jag inte.
Alltså, väldigt lantligt bröd. På surdeg.
- Vad använder du för surdeg? - Jag gör egen på äpplen.
Självklart gör du egen surdeg på äpplen. Din stygging.
Ms Bloom?
Här är lite mer sprucken emulsion.
Från köksmästare Slowik.
- Ursäkta? - Är allt till belåtenhet, sir?
Faktiskt inte, tackar som frågar.
Maten är toppen och vi fattar konceptgrejen.
Men kan vi få lite bröd, tack? Och glutenfritt till min vän?
- Nej. - 'Nej'?
Nej.
Allt det här är väldigt fyndigt och jag ville inte behöva nämna det...
- men ni vet väl vilka vi är? - Ja.
- Gör ni? Vet ni det? - Jag vet vilka ni är.
- Och att vi jobbar med Doug Verrick? - Nej, ni jobbar åt mr Verrick.
Precis. Så då vet ni att vi spelar i samma lag.
- Så smyg åt oss lite bröd. Snälla? - Vi lovar att inte säga det till nån.
Nej.
- Sa ni 'nej'? - Ja, jag sa 'nej'.
- Okej. Wow... - Det var allt, tack.
- Tillåter ni...? - Det behövs inte, jag kan...
Ni kommer att äta mindre än ni önskar och mer än ni förtjänar.
Ett nöje att ha er här.
Jag är fortfarande i ketos, det är ju bra.
Utan bröd blir man väldigt fokuserad.
Så jäkla gott! Balsamera mig i det.
- Tänker du inte smaka? - Nej.
- Det är toppengott. Då tar jag ditt. - Gör det.
- Det var en olyckshändelse... - Det kan hända alla.
Förlåt, det var... Jag är hemskt ledsen.
Ni har inte rört maten.
- Det finns ingen mat. - Jo, det här är mat.
Det kommer ju mer mat, jag vill inte bli mätt.
En omöjlighet. Portionerna är noggrant uträknade.
Så ni kommer inte att bli mätt.
Var snäll och ät. Menyn blir bara begriplig om ni äter.
- Men ni sa åt oss att inte äta. - Ni vet att jag inte menade så.
Tack för omtanken, men jag är kapabel att själv avgöra när och vad jag ska äta.
Tack.
- Gud, så förnedrande. - Förnedrande?
- Gubben är en idiot, Tyler. - Snälla, sluta.
Var inte så jävla oförskämd. Han bad dig att äta.
- Jag tycker inte om det. - Snälla, smaka.
- Uppläggning om tre! - Ja, köksmästarn!
TREDJE RÄTTEN
Ett pinot noir 2013 från Ross Cobb.
Vi hyperdekanterade det med stavmixer för att väcka det ur sin sömn.
Slavonsk ek, fylliga toner av körsbär och tobak -
- och en svag förnimmelse av längtan och sorg. Låt vinet smaka.
'Längtan och sorg.' Det bästa jag vet.
Nu stirrar hon igen. Var har vi sett henne?
- Det har vi inte. - Hon är verkligen lik Claire.
Varför säger du så? Det är hon inte alls.
- Tycker du inte? - Hon är inte alls lik Claire.
- Samma frånvarande blick. - Kan vi sluta älta?
Hypotetiskt sett -
- om du skulle sluta, vilket du inte ska, vad skulle du jobba som?
- Vice utvecklingschef. - Vad är det?
Jag skulle utveckla, eller hjälpa till att utveckla... grejer.
- Är det bättre än att jobba för mig? - Det finns en framtid i det. En bolags...
- En annan sorts framtid. Förstår du? - Skönt att det bara är hypotetiskt.
Nästa rätt heter 'Minne'.
Det är menat att väcka just det - ett minne.
Jag ska berätta om ett av mina.
När jag var liten i Waterloo i Iowa var det tacokväll på tisdagar.
Ja!
Taco-tisdag.
Och den här damen är min mamma.
Hon är rätt full, som ni ser.
Inget ovanligt.
När jag var sju år gammal var min pappa rätt full när han kom hem en tisdag.
Väldigt full. Inte heller det så ovanligt.
Mamma blev arg och skrek på honom -
- och då virade han en telefonsladd runt halsen på henne och drog åt.
Jag grät. Jag skrek och bad honom sluta.
För att få honom att sluta tvingades jag hugga honom i låret med kökssaxen.
Minns du, mamma?
Jag borde nog ha huggit honom i halsen istället.
Men så smart är man inte när man är liten.
Det var, som ni säkert kan tänka er, en mycket minnesvärd tacokväll.
- Tur ändå. - Vad fan?
Teatraliskt.
Det var det som gjorde honom till kockkonstnär.
- Han har riktigt svart humor. - Temperamentsfull snubbe.
Nu serveras...
Bresse-kycklinglår al pastor från vårt rökeri -
- med tortillabröd bakade på hantverksmjöl av majs. En av Hawthorns paradrätter.
Menyn förändras konstant men, som ms Bloom vet, fanns den här rätten med från början.
Vad var det ni sa?
- Den satte er på kartan. - Den satte mig på kartan.
Exakt vilken karta det skulle vara kan man undra.
Eftersom vi alltid är innovativa och rädda att förlora vår relevans...
är här en nytolkad klassiker. Bilderna på bröden har graverats in med laser.
Det är första gången vi har använt den.
Vi hoppas att den här tacokvällen väcker starka minnen hos oss alla. Varsågoda.
- Såklart gjorde han en taco. - Varsågod.
- Vad föreställer de, Lil? - Restauranger.
Såna som jag recenserade och som sen stängde.
- Så han spelar ett spratt med dig? - Jag tror det.
Vad är det här, Richard?
Tacotillbehör.
Nej, bilderna. De föreställer oss.
Den här är från när de hade opererat bort ditt melanom i pannan.
Man ser bandaget. Så snällt av dem.
Är det där du, Tyler?
Ja, det är jag när jag har tagit bilder ikväll.
- Vad är det med honom? - Jag visste att han avskyr mig.
- Ska jag be om ursäkt? - För vad?
Vad?
- Calling Doctor Sunshine. - Gud, den hade jag glömt.
Dum roll, kasst manus. Fast inspelningen var kul.
Det är nog ett skämt, för ni är väl vänner?
Ja, eller vänner och vänner... Jag menar, har jag några vänner?
Vänta lite... Hörni, vad fan?
Är det här...? Hur fick han tag på det här?
CAYMANÖARNA FULLMAKT
Det här är inte bra.
Ursäkta mig?
- Hur kan jag stå till tjänst? - Vad... fan är det här?
Det är tortillabröd.
Ja, och vad är det här?
Det är tortillabröd.
Med EchoBrites skatteredovisning -
- som visar hur ert bolag har skickat bluffakturor.
- Hur fick ni tag på dem? - Köksmästarn avslöjar aldrig sina recept.
Fattar ni hur körda ni är? Vi ser till att ni får stänga redan ikväll.
Nej, det behövs inte. Smaklig måltid.
Och det här är du och...
Vem är den här kvinnan?
Hur fan ska jag veta det? Det är ett fotomontage. Nåt slags dåligt skämt.
- Det är bara en jävla taco. - Ja, en som kan räcka som bevismaterial.
Vi kan bara förneka alltihop, och om de försöker sätta dit oss...
Just det, då sätter de dit Verrick också.
Och då är de lika körda som vi. Så det är lugnt. Eller hur?
Ja, det är lugnt.
- De får inte ta bilder utan medgivande. - Låt mig tänka.
- Jag måste ställa allt tillrätta. - Då ska du skicka tillbaka skiten.
Ursäkta mig?
- Nej, Margot... Margot! - Knäppte du fingrarna åt mig?
- Jag har försökt få bord här så länge. - Än sen?
Så här gör man inte, din barnunge. Man är glad att bli insläppt.
- Vad sa du? - Barnunge, så som du beter dig.
Be om ursäkt. Så där tilltalar du inte mig.
Jo, för det råkar vara jag som betalar. Så håll truten och ät.
Herregud...
Herregud. Det är makalöst, du måste smaka.
Nej, tack. Låt inte mig störa.
Ms Mills?
Hur kan jag stå till tjänst?
- Jag letar bara efter damernas. - Ditåt.
Tack.
- Vad finns det bakom silverdörren? - Nåt mycket speciellt.
Du vet att du inte får...
Vad gör ni här?
Jag vill veta exakt vad det var med den förra rätten som ni inte tyckte om.
Ni har knappt ätit. Varför inte?
- Jag måste få veta. Varför äter ni inte? - Hurså?
Jag tar mitt jobb på stort allvar och ni äter inte. Det sårar mig.
Jag är väl inte särskilt hungrig.
Jag har berättat vem jag är. Julian Slowik, köksmästare här. Vem är ni?
Jag frågar ännu en gång. Vem är ni?
Margot Mills.
- Var kommer du ifrån, Margot? - Från Grand Island i Nebraska.
Bättre så? Vill du ha adressen till husvagnsparken, ditt as?
Jag menar inte den du vill att jag ska tro att du är. Vem är du?
Jag är Margot.
- Du borde inte vara här ikväll. - Flytta på dig, för fan.
FJÄRDE RÄTTEN
Teatraliskt, men minimalistiskt. Som den japanska minimarisuto-stilen.
Han ville väl bara skämta?
- Som till exempel med tacobröden. - Det är en dialog, den är lekfull.
Jag är förväntansfull. Vi är redo för nästa rätt, som jag tror...
Ursäkta. Vad fan är det som pågår?
Kan jag bara få prata klart? Går det bra?
Tack.
Mina damer och herrar, tillåt mig presentera souschef Jeremy Louden.
Jeremy har skapat nästa rätt. Den heter 'Röran'.
Jeremy föddes i Sparks i Nevada -
- och studerade vid The Culinary Institute i Hyde Park.
I ett innerligt brev skrev han att hans mål var -
- att jobba för mig här på Hawthorn.
- Var det inte så, Jeremy? - Jo, köksmästarn.
Jeremy har talang.
Han är duktig. Mycket duktig.
Men han är inte enastående.
Han kommer aldrig att bli enastående.
Han längtar desperat efter min prestige, mitt jobb, min talang.
Han strävar efter storhet, men kommer aldrig att uppnå det.
- Inte sant, Jeremy? - Ja, köksmästarn.
Precis som jag har Jeremy försakat allt för att uppnå sina mål.
Precis som mitt liv, består hans liv av press.
En press att servera världens bästa mat.
Och även när allt går bra och maten är perfekt -
- och gästerna och recensenterna är nöjda -
- går det inte att undvika röran.
Röran man skapar i sitt liv, i sin kropp, i sitt förstånd -
- genom att ge allt man har för att behaga människor -
- som man aldrig lär känna.
Jeremy... tycker du om det här livet, det liv som du drömde om?
- Nej, köksmästarn. - Och vill du ha mitt liv?
Inte min position eller min talang, utan mitt liv?
Nej, köksmästarn.
Mina damer och herrar, er fjärde rätt - souschef Jeremys 'Röran'.
- Jävlar! - Herregud!
Vad håller ni på med? Vad är det för fel på er?
Vad fan?
Det var oväntat.
- Vad i helvete? - Sitt ner. Allt är i sin ordning.
Det är bara en del av menyn, av föreställningen.
- 'Föreställningen'? - Ni betalar för det här.
Ett stunttrick?
- Det här är en exklusiv upplevelse. - Vad fan?
Sätt er. Tack så mycket.
- Är han död? - Bara sitt ner.
- Sätt er. - Det här är inte roligt.
- Vad fan, är det på riktigt? - Vad pågår?
Nej, nej, det här är bara ett skådespel.
Vad snackar du om? Han sköt sig ju.
- Det såg väldigt äkta ut, Lillian. - Det är bara skådespel, scenteknik.
Det är sånt här han gör, det hör till menyn.
RÖRAN - tryckkokta grönsaker, helstekt oxfilé, konfiterad potatis, sky, benmärg
VILA I FRID, JEREMY LOUDEN
Ät!
Smaklig måltid.
- Beställer femte rätten! - Ja, köksmästarn!
Vad fan är det här?
Här har vi ett biodynamiskt cabernet franc från våra vänner på Domaine Breton.
Ingen tillsatt sulfit, doftar lite av bondgård -
- och passar utmärkt till stekta proteiner.
- Vi åker. - Men min sjal...
Glöm den.
- Mr Leibrandt? Är nåt på tok? - Vi ska åka härifrån.
- Det går ingen båt. - Jag ringer på helikopter.
Det blir svårt utan mobiltäckning.
- Flytta på er, för fan! - Lyssna på dem.
Låt mig ta hand om det.
Med vilken hand tänkte ni ta hand om det, mr Leibrandt - vänster eller höger?
- Vad fan säger du? - Ska vi välja?
Välja vad?
Nåväl, vänster hand.
Ringfingret.
Släpp ut mig... Nej!
- Låt bli honom! - Vad gör ni?
- Lugna er. - Låt bli gubben.
Håll stilla, mr Leibrandt.
Vad fan?
Richard!
Richard?
Sitt ner.
Vad i...?
- Ta hit en läkare. - Behöver ni hjälp?
- Fingret ligger där. - Han skriker ju.
- Var snälla och sätt er. - Det här är inte roligt. Jösses!
Allt är en del av menyn.
- Herregud. - Det är på riktigt. Jag klarar det inte.
- Inte en gisslangrej. - Säg nåt, du som känner honom.
- Jag hittade på det. - Varför det?
Därför att jag är en namndroppande hora.
Er makes ring, madam.
- Tack. - Varsågod.
Ted...
Jag tror ärligt talat att han hittat på allt för vår skull.
För oss två. Det var därför han messade mig.
Och det här är utsökt, inte sant?
- Otroligt skådespeleri! - Vad snackar du om?
Köksmästarn vill tala med er i köket.
- Får jag följa med? - Nej.
- Nej, jag är ledsen, du är fel. - Varför gör du så här?
- Du är fel. - Vad pratar du om?
- Vem är du? - Margot. Jag heter Margot.
Jag har serverat många Margot, du är ingen Margot.
Vad fan spelar det för roll?
Hela den här menyn, gästlistan och kvällen har planerats in i minsta detalj.
Du fanns inte med i den planen. Och det förstör alltihop.
För att kunna fortsätta behöver jag veta var du ska placeras. Med oss eller dem?
- Det är väldigt viktigt. - Och då låter du mig få leva?
Leva? Nej, naturligtvis inte.
Det skulle ju förstöra menyn.
Vi kommer alla att dö ikväll. - Inte sant?
Ja, köksmästarn!
Så frågan är: Vill du dö med de som ger eller med de som tar?
Men jag dör i vilket fall som helst? Det är godtyckligt.
Nej, ingenting i det här köket är godtyckligt. Var snäll och välj.
Såna här val är viktiga... och vår meny är väl tidsplanerad.
Om 15 minuter tar jag en paus mellan rätterna.
Du har till dess att fatta ditt beslut.
Vår sida eller deras.
Gå nu och sätt dig. Nästa rätt är utsökt.
- Uppläggning om fem. - Ja, köksmästarn!
- Jag älskar er. - Vi älskar er, köksmästarn!
Fan, fick du en privatlektion? I proteiner eller vegetabilier?
Proteiner eller vegetabilier?
Det är jävligt orättvist. Varför fick du en lektion?
Rökare känner ingen smak.
SMAKRENSARE te på röd temynta och rödklöver
Vi måste tänka. Vad har vi för strategi och alternativ?
Dörren är bevakad, men det kan vara en strategi.
Har nån kollat korridoren?
Hörni, nu får vi inte vara fega. Det här funkade i filmen The Assault:
- Vi stormar köket med besticken. - De har väl bättre knivar?
- Vad har vi för alternativ? - Och sen, då?
- Nu krossar jag fönstret. - Ja, kör hårt!
Fan!
- Jag visar er tillbaka till bordet. - Fan...
Ledsen.
- Gud. - Fan.
Det finns ett ordspråk. 'Ibland behövs bara en kopp te.'
Jag lärde mig det som liten i Bratislava.
Te rensar inte bara gommen, det är även lindrande när man måste inse sanningen.
Men innan vi fortsätter -
- har ni några frågor om mig eller Hawthorn? Några frågor?
Är det bergamott?
Ja, det är det.
- Köksmästarn? - Ja.
Jag tror att jag talar för alla när jag säger att jag vill veta... Vi vill veta...
Vad i helvete är det som pågår?
Se er själva som ingredienser i ett degustationskoncept.
- Vad? - Ett avsmakningskoncept. Bildligt talat.
Det är den bästa beskrivningen.
Men de flesta av er borde inte vara så överraskade.
Ms Bloom. Lillian, om det går bra?
Hon som alltid stöttat mig vet hur många människors försörjning hon har förstört.
- Nej, vänta nu, köksmästarn... - Nu är du tyst.
Ursäkta, köksmästarn, ni gick med på en intervju med Lillian Bloom.
- Vad? - Den skapade den här restaurangen.
Du låter henne smutskasta folk. Du skyddar henne, daltar med henne.
- Mer sprucken emulsion? - Du älskade att jag messade dig inbjudan.
Att jag trängtade efter din uppmärksamhet. Det gödde ditt ego.
Men det är inte så konstigt. Du gödde mitt ego.
Tio minuter.
- Snälla ni, min man måste till sjukhus. - Jag mår fint, bara släpp min hustru.
Kära stamgäster. Hur många gånger har ni ätit här de senaste fem åren?
- Sex eller sju gånger? - Det är nog mer än så, Dick.
Elva. Elva gånger.
De flesta skulle anse sig lyckligt lottade om de bara kunde äta här en gång.
Mr Leibrandt, var snäll och nämn en rätt som ni åt senast ni var här.
Elva gånger har ni tagit båten hit -
- där vi presenterar varenda rätt varenda gång.
Vi berättar exakt vad vi serverar.
Nämn en rätt som ni åt senast ni var här.
Eller gången innan. En. Snälla ni?
- Torsk. - Vadå?
Torsk.
Det var inte torsk, din åsna. Det var hälleflundra.
En sällsynt jävla fläckig hälleflundra.
- Är det så viktigt? - Det är viktigt för hälleflundran.
Och för konstnären, vars verk blir till skit i era magar.
Jag har låtit mina verk bli så dyra -
- att bara människor av er sort har haft tillgång till dem.
Och jag har förgäves velat tillfredsställa såna som aldrig blir tillfredsställda.
Det började med henne.
Men så fungerar väl vår kultur och min restaurang är en del av problemet.
Ni säger att det är er restaurang, men om vi ska vara ärliga är det ju inte det.
Du har rätt. Doug Verrick är min affärsängel. Han äger ön och restaurangen.
Och eftersom Hawthorn är mitt liv skulle det innebära att Doug Verrick äger mig.
Fast nu är allt lite mer komplicerat och jag äger Doug Verrick.
- Jösses. - Herregud.
Helvete!
Hallå, hur stoppar vi det här? Snälla, sluta.
- Säg hur vi kan stoppa det. - Det kan ni inte.
Vi har pengar, säg vad det kostar så betalar vi.
Bara säg en siffra!
Nej. Jag behöver inte era pengar.
Han stöttade dig under pandemin, ditt as!
Ja, det gjorde han. Och han ifrågasatte min meny.
Han begärde till och med substitut -
- trots att det inte existerar substitut på Hawthorn!
Fallen ängel, tack.
Nej! Nej, nej...
- Vad i helvete... - Åh, nej.
Lyssna. Lyssna!
Nej! Julian!
- Det här är helt jävla sjukt. - Jag sa 'lyssna'.
Lyssna... Lyssna då!
Hör ni?
Och...
och...
där går han under, och...
tystnad.
Hör ni?
Hör ni tystnaden? Lyssna. Hör ni den?
Den tystnaden innebär... att jag är fri.
Tiden är ute, ms Mills. Köksmästarn vill tala med er på sitt kontor nu.
Kom in!
- Har du fattat ditt beslut? - Ja.
Och vad har du beslutat?
Att du hade rätt. Jag borde inte vara här.
Och det här säger jag med respekt, för jag är säker på att du är storartad -
- men allt det här är inte riktat till mig.
Du vet inte om jag är storartad, så säg det inte.
Okej. Jag vet inte om du är storartad.
- Jag hade förväntat mig mer. - Fan ta dig!
Jag måste nog fatta beslutet åt dig.
Du hör hemma här, hos din egen sort.
- Och vilken sort är det? - Hos skitskyfflarna.
Tror du inte jag känner igen en kollega från ett serviceyrke när jag ser en?
Hur känner du mr Leibrandt? Du har tittat på honom hela kvällen.
- Det förstår du säkert. - Nej, det gör jag inte.
Han betalade för en upplevelse.
Jag märker, eftersom jag tillhandahåller upplevelser -
- att du inte är så lättskrämd, så hur skrämde han dig?
- Han skrämde inte... - Margot.
Jag skulle hålla med om allt och se på när han runkade.
- Det var specifikt. - Egentligen inte. Rätt fantasilöst.
Det som skrämde mig var -
- att jag skulle säga att han var snäll, att jag var hans dotter...
- Att vi älskade varann och... - Så han är en romantiker?
Jag behöver inga detaljer. Jag vet vad en dålig kund är.
Ja...
Tycker du om att tillhandahålla dina tjänster?
Ja.
Eller jag gjorde det förr.
Tycker du om att tillhandahålla dina?
Jag gjorde det förr.
Men jag har inte velat laga mat åt nån på evigheter. Man saknar den känslan.
Följ med mig.
Alla är så deppiga!
Mina damer och herrar, inför nästa rätt -
- låt oss andas in kvällsluften.
Kom, vi går utomhus! Ut med er.
- Ser vi en båt kan vi sticka. - Stamgäster också!
Följ köksmästarn.
- Bara ett par ord, köksmästarn? - Kom nu!
Gästerna först.
Richard...
Följ mig!
Ut i den stillsamma nattluften.
Var inte rädda. Det finns ingenting att vara rädd för.
Det kanske finns nån båt så att vi kan fly.
- Vart? Vart ska vi fly? - Vad menar du?
- Vi är döda. Vi kommer att dö ikväll. - Ja.
Nästa rätt presenteras av vår souschef Katherine Keller.
God kväll, allesamman.
För tre år sen försökte Julian Slowik ligga med mig.
Jag avvisade närmandet. Nästa vecka försökte han igen.
Återigen avvisade jag honom.
Men han sparkade mig inte. Nej.
Han lät mig vara kvar i köket och vägrade se mig i ögonen -
- eller tala direkt till mig under åtta månader.
Han kan göra så, för det är han som är stjärnan.
Han är mannen som bestämmer.
Vår nästa rätt heter 'Mannens dårskap'.
Förlåt mig.
Jäklar...
Alla manliga gäster erbjuds nu en chans att fly.
Ni kommer att få 45 sekunders försprång -
- varpå min personal kommer att försöka fånga er.
Om de lyckas... Okej.
45 sekunder börjar nu.
- Håll. - Va?
- Förlåt. Du vet att jag är hemsk. - Du är en lysande recensent.
Jag skickar hjälp, det första jag gör.
Du också.
Då lämnar jag er.
Vill ni följa med in? Det börjar bli kyligt.
Den här vägen.
- Okej... - Kom!
Nu!
SJÄTTE RÄTTEN
MANNENS DÅRSKAP - krabba, fermenterad yoghurtvassle, grönalger, umeboshi, kelp
- Tack. - Tack.
Det smakar fantastiskt. Syran i umeboshin -
- och spåren av kulturen. Det är fylligt men ändå rent. Utsökt!
Förr hade det betytt mycket för mig, ms Bloom.
- Det är så gott. - Väldigt gott.
Jag gillar emojin bäst.
- Umeboshin. - Umeboshin.
Det är utsökt.
- Du är duktig. - Tack.
Jag brukar inte tycka om skum, men...
- Spring inte bredvid mig! - Detsamma!
- Skogen är stor. Stick! - Försvinn!
Aj, fan!
Herregud.
Ja, ja...
Så...
du känner min man?
Ja, det gör jag.
Jaha.
Du kan säga som det är. Ska vi alla dö ikväll?
Den fungerar inte om ni överlever.
- Vilken då? - Menyn.
- Varför inte? - Den behöver en avslutning...
som knyter ihop allt konceptuellt. Annars - allt är gott och vem bryr sig?
Du borde egentligen öppna eget. Jag kan hjälpa till med det.
- Det tror jag säkert, ms Bloom. - Ja, men först måste vi förhandla om...
det här med döden.
Att alla skulle dö var faktiskt min idé.
Jag är jättestolt.
- Mer vin? Skit samma... - Gärna. Tack.
Det knakade till.
Fan, fan!
Till sista rymlingen.
Passard-ägg med crème fraîche och lönnsirap.
- Hoppas det smakar. - Tack.
Inte för att ni bryr er ett jävla dugg, men jag heter inte Margot.
Jag heter Erin och är från Brockton i Massachusetts.
Då var det sagt.
Slut på kalaset.
Kliv på, mina herrar. Välkomna tillbaka.
- Vad har ni fått? - Sir...
Den tar jag.
Ms Bloom? Varsågod. Tillåt mig... Nej, det går bra.
- Här. - Herregud.
- Hur gick det för dig därute? - Toppen. Suveränt.
Jag var den enda som kom undan.
Förlåt, jag är så jävla misslyckad.
Det är okej.
- Jag har stulit pengar av dig. - Jag vet.
Jag vet att du vet.
Jag skrev ett negativt omdöme till Sony.
Jag vet. Du kopierade in mig i mejlet.
Hörni, jag är rädd att menyn inte kan fortsätta som planerat -
- förrän vi har tagit itu med ett olöst problem:
Dig.
Mig?
Ja, dig.
Varför är du här?
- Därför att jag... - Svälj först.
- Jag ville uppleva er mat. - Och vad fick du veta?
Vad fick du veta före besöket?
Att det skulle bli den bästa menyn nånsin.
Och...?
Och...
- att alla skulle dö. - 'Alla skulle dö.'
Du hade en dejt. Jag vill minnas att du hade en dejt.
Dock inte damen som är här ikväll.
Vad hände med henne, din dejt?
- Hon gjorde slut med mig. - Så du tog med dig Margot?
Varför det?
Man kan inte boka bord för en.
Så du lejde henne och visste att hon skulle dö?
- Ja. - Ditt jävla kräk!
Jag ska döda dig, Tyler!
Lugna ner dig.
Man kan knappast klandra henne.
Under de åtta månader vi korresponderade gav jag dig inblick i vår värld, Tyler.
Och du fick svära att hålla tyst. Varför tror du att jag gjorde så?
- Ni ville ha hit mig... - Varför?
- För jag kan mycket om mat. - Du är inte som de andra.
Du vet vad en Pacojet är och kände igen bergamott.
- Jag kände smaken. - Ja, men du identifierade den.
Urskiljde den. Det imponerade på mig.
- Gjorde det? - Ja. Du är en kock.
Kockar hör hemma i köket.
- Eller hur? - Ja, köksmästarn!
Ja. Följ med mig.
- Får jag? - Ja, jag har nåt till dig.
Okej.
Kom. Elsa har den.
Det är en kockrock.
- En gåva från Hawthorn. - Wow.
- Ja. Tjusigt! - Tack.
Du ser fantastisk ut. - Eller hur, Margot?
- Eller hur? - Ja, köksmästarn!
Herr Stilig.
Jag ska märka den.
T-Y-L-E...
R.
Tack.
- Jag är stolt över dig. - Tack, köksmästarn.
- Tyler, laga nu mat. - Vad?
- Laga mat. Du är kock, så laga mat. - Jag kan nog inte här.
- Laga mat. - Nu? Jag...
Laga mat! Seså. Vad behöver du? Vi har allt.
Ställ er upp och iaktta demonstrationen.
- Ställ er upp. - Kom hit, allihop.
Tyler ska demonstrera sin kulinariska expertis.
- Ställ er upp och iaktta demonstrationen. - Närmare.
Vad behöver du?
- Purjolök. - Ge kocken purjolök.
Här är din station. Vad mer?
Sch...
Skit? Vill du ha lite skit?
- Schalottenlök. - Schalottenlök till fenomenale Herr Mat!
Kom närmare, vi måste lära oss av Tyler.
Det här är ett nytt sätt att tärna som dessvärre har gått oss helt förbi.
Vad nu?
- Smör. - Smör!
Purjolök och schalotten sauterade i smör. Jag bevittnar kokkonstens revolution.
Önskas protein?
- Lamm. - Lamm!
- Jag tror att det är klart, köksmästarn. - Säkert?
- Du vill inte köra det i en Pacojet? - Nej.
Wow.
Wow!
Det är faktiskt rätt...
uselt.
TYLERS SMÖRJA - understekt lamm, oätlig purjo-schalotten-smörsås, inget sammanhang
Du är anledningen till att mystiken i vårt hantverk har blivit urvattnad.
Du förstår väl det nu?
- Förlåt, köksmästarn. - Kom närmare, grabben.
Kom närmare.
Ja, köksmästarn.
Nu är du också fri.
Mina damer och herrar, jag ber om ursäkt.
Det ni just såg hörde från början inte till menyn. Vi eftersträvar perfektion...
vilket givetvis inte existerar och jag har svårt att acceptera det. Förlåt mig.
Följ med mig.
Demonstrationen är över. Sitt ner.
Så här ligger det till.
Vi är på sista rätten före desserten, som nu måste förberedas.
Till desserten krävs en stor tunna som ska stå i det där hörnet.
Ser du nån tunna?
Nej, det gör jag inte.
Nej, för min slarviga kollega Elsa glömde ge nån i uppdrag att bära in den.
Därför, Margot, måste du hämta tunnan.
- Jag? - Ja. Minns du rökeriet?
Kanske. Jag...
- Kanske en av oss borde... - Margot är nu en av oss.
Inte sant, Margot?
- Ja. - Ja, vad?
- Ja, köksmästarn. - Elsa, ge henne nyckeln.
Ja, köksmästarn.
Gå. Gå.
Ursäkta...
Ursäkta, köksmästarn.
Sir Slowik.
Hej. Hur är läget?
Alltså, jag...
Jag ville bara säga att...
Jag vill inte få det att låta som att alla här inte...
Men det känns inte helt rättvist.
Kanske om...
Vill du veta varför du straffas?
Visst.
Jag såg filmen Calling Doctor Sunshine och jag tyckte inte om den.
Förlåt?
Det var på en söndag. Min enda lediga dag på flera månader.
En speciell dag då jag kunde få ha ett privatliv.
Och jag såg Calling Doctor Sunshine ensam på bio.
Men jag var inte regissör, bara skådespelare.
Minnet av ditt ansikte i den filmen...
och att återse dig nu plågar mig. Gör mig tokig.
Vad händer med en konstnär när han förlorar riktningen?
Det är patetiskt.
Ni har rätt.
Hon, då?
- Vilket universitet gick du på? - Brown.
- Studielån? - Nej.
Tyvärr, du ska dö.
Helvete...
Är det sant?
Ingen har tillträde till köksmästarns hus.
Tror du att du är ett undantag?
Du har brutit mot regeln.
Jag tar hand om gästerna så att köksmästarn kan ta hand om menyn.
- Du har varit till besvär sedan du kom. - Förlåt.
Men jag undrar bara... Varför vill du dö för hans skull?
Du ska inte ersätta mig.
Ersätta dig? Tro mig, jag har ingen...
Nej, nej...
Sluta! Det räcker!
Han sa ingenting till mig om tunnan. Jag glömde inte.
Herregud!
PÅ TANTALUS EN KÖKSMÄSTARE I FRÄMSTA LEDET
Av LILLIAN BLOOM
HAMBURGER HOWIE'S, MÅNADENS KOCK AUGUSTI 1987 - JULIAN SLOWIK
KYSS KOCKEN
Åh, gud.
Hallå?
Har den äran till Bryce
Har den äran till dig
- Sa ni att jag fyllde år? - Det var kul för tre timmar sen.
Tack.
Låt den ligga och sätt dig ner.
Jag vill att du ska förstå en sak, Margot.
Jag är ett monster.
Nej, jag var ett monster. Och en hora.
Men ikväll är allt jag gör äkta. Oegoistiskt.
Och äntligen är smärtan nästan borta.
Kockhänder.
Asbesthänder.
Jag kan bära en gjutjärnsgryta från en het ugn till ditt bord utan skydd.
Det går inte längre att skada mig, Margot.
Som dr King sa: 'Vi vet av smärtsam erfarenhet' -
- 'att friheten aldrig ges frivilligt av förtryckaren.'
'Den måste krävas av de förtryckta.'
- Citerade han just Martin Luther King? - Ja.
Vad nu?
Jag förstår att du hittade vår radio.
- Röj upp i matsalen genast! - En båt!
Kallade du på hjälp?
- En båt. - En båt.
Vad gör du?
- Vad gör ni med honom? - Ta det lugnt.
Hårt.
Bra.
Det blir frestande att böna och be honom om hjälp, men det vore oklokt.
Han kan inte hjälpa er. Fråga er själva två saker:
Vill ni vara ansvariga för en oskyldig mans död?
Och under hela den här kvällen, varför gjorde ni inte mer för att kämpa emot?
För att ta er härifrån? Det hade förmodligen gått.
Nåt att tänka över.
God kväll, assistenten. Kan vi stå till tjänst?
Jag fick larm om ordningsstörning.
Här? Ordningsstörning av vilket slag?
Av ett våldsamt slag.
- Är ni ägaren? - Kökschefen.
Ägarförhållandena har nyligen förändrats.
Jag vill inte verka oartig, men vi ska strax servera.
Har nån här kallat på hjälp via VHF-radio?
Vi brukar inte servera våra gäster VHF-apparater till sina tallrikar.
Vänta. Är ni...?
Ja, ja, det är jag.
Wow. Jag är ett stort fan.
- Tack. - Vill ni ha hans autograf?
- Jag vill inte besvära. - Det är inget besvär. Men jag saknar...
Vi har en penna. Gör det.
Okej. Tack.
- Hur var namnet? - Dale.
- Läget, Dale? - Ni är jättebra.
Min fru och jag gillade... Vad hette filmen där ni spelade kirurg?
Just det. Calling Doctor Sunshine.
- Ja! Toppenbra. - Här.
Tack så mycket.
Okej.
Jag ber återigen om ursäkt för att jag störde. Jag går nu.
- Tack för allt ni gör. - Ja, tack för allt.
HJÄLP OSS
Händerna på huvudet!
- Ni måste skämta. Ni måste skämta. - Jag skämtar inte, sir.
Det här är givetvis ett missförstånd.
Hjälp oss! Han vill döda oss allihop!
- Gå tillbaka till era platser! - Han är galen!
Sätt er ner. Tystnad! Tillbaka till era platser.
Sitt ner nu. Tystnad!
Det är han!
- Hör på... - Han vill döda oss.
Tala inte!
Du.
Ner på knä med händerna över huvudet.
Ja! Tack!
Du är körd.
Ja, ja, ja!
De andra jävlarna är med på det. Akta er.
- Fan ta dig! - Ta det lugnt.
Ingen rör sig förrän jag säger till.
Stilla!
Nej, nej.
- Vad gör ni? - Nej!
Tack, Dale. Tack.
Bra jobbat.
I ett kök jobbar alla ihop, annars går det inte.
Vi jobbar som ett lag.
Du, Margot från Nebraska.
Nu har du svikit ett heligt förtroende.
Och du har uppvisat din talang för oförsiktighet.
Jag hade fel. Du är en ätare, en tagare.
Precis som de andra.
Sista rätten, uppläggning om fem!
Ja, köksmästarn!
- Jag tycker inte om din mat. - Vad sa du?
Jag tycker inte om din mat och jag vill skicka tillbaka den.
Det var tråkigt att höra.
Vad är det som inte är till belåtenhet?
Till att börja med har du förstört glädjen i att äta.
Varenda rätt har varit ett intellektuellt test -
- istället för nåt som man vill sitta och njuta av.
Din mat smakar som om den har tillagats utan kärlek.
Struntprat. Vi lagar alltid mat med kärlek.
- Inte sant? - Ja, köksmästarn!
Kärlek är ju den viktigaste ingrediensen.
Då lurar du dig själv.
Kom igen, skulle vi inte inse sanningen ikväll?
Här är en sanning: Du lagar mat med besatthet, inte kärlek.
Till och med varmrätterna är kalla.
Du är kock. Ditt enda syfte på jorden är att servera mat -
- som folk kan tycka om, och du har misslyckats.
Du har misslyckats och tråkat ut mig.
Och det värsta är att jag fortfarande är jävligt hungrig.
- Är du fortfarande hungrig? - Ja, det är jag.
- Hur hungrig? - Utsvulten.
- Vad är du sugen på? - Vad har du?
Allt.
- Vet du vad jag vill ha? - Säg.
En cheeseburgare.
Vi... kan göra en cheeseburgare.
En riktig cheeseburgare.
Inte nån snitsig, innovativ skit. En riktig cheeseburgare.
Jag kan göra en god, klassisk cheeseburgare.
Jag tror dig inte.
Den kommer att smaka som din första cheeseburgare.
Den billiga som ni knappt hade råd med.
Visa mig. Mediumstekt, med amerikansk ost.
Amerikansk ost är bäst, den smälter utan att skära sig.
- Vad kostar kalaset? - 9,95.
- Ingår pommes? - Niels?
- Är fritösen igång? - Ja, köksmästarn.
Räfflade eller strimlade?
Alltså, det här...
kallar jag cheeseburgare.
Ja... det där är en cheeseburgare.
Tyvärr åt jag nog lite för mycket med ögonen.
Jag förstår.
Får jag ta med resten?
Ett ögonblick.
EXTRARÄTT: EN CHEESEBURGARE bara en vällagad cheeseburgare
En cheeseburgare att ta med.
Och en presentpåse.
Tack för att ni åt på Hawthorn.
Tack...
för...
för allt.
Innan det är dags för sista rätten har vi frågan om notan.
Vi tar inte emot dricks, så den är inkluderad.
Och hoppas att ni tycker om våra presentpåsar. Där hittar ni lite godsaker.
En broschyr om våra lokala producenter, lite hemgjord granola...
ett av Doug Verricks fingrar och en kopia av kvällens meny.
Nej, nej. Tidningen bjuder.
Jag sa att du inte skulle sluta.
Ännu en gång tack för att ni åt hos oss ikväll.
Ni representerar fördärvandet av min konst.
Av mitt liv.
Och nu får ni bli en del av det.
En del av det som jag hoppas blir mitt mästerverk.
Och nu, vår dessert. En lekfull variant av en sötsaksklassiker.
S'more.
Det våldsammaste övergreppet nånsin på den mänskliga gommen.
Oetiskt producerad choklad och gelatiniserat socker -
- inklämt mellan fabriksbakade grahamskex.
Allt vi gör fel, ändå associerar vi det med oskyldighet och barndom.
Mamma och pappa.
Men det som transformerar denna förbannade vederstygglighet är eld.
Gud...
Den renande lågan.
Den ger oss näring, den värmer oss.
Den återuppfinner, svetsar samman... och förgör oss.
Vi måste välkomna lågan.
Fan i helvete! Snälla!
Vi måste bli renade.
Befriade.
Såsom martyrer eller kättare...
kan vi bli inkluderade -
- och pånyttfödda.
Tack.
- Jag älskar er! - Vi älskar er, köksmästarn!
S'MORE - marshmallow, choklad, grahamskex, gäster, personal, restaurang
Översättning: Annika Yberg Svensk Medietext
Ansvarig utgivare: Joakim Hoffmann Walt Disney Company Nordic AB