Запрошує вас спробувати.
МЕНЮ
Крихітко.
Будь ласка, не пали. Це вб'є твої смакові рецептори.
Тоді мої рецептори помруть щасливими.
Агов.
Марго, сьогодні важливий вечір.
Смакові характеристики є надзвичайно ніжною річчю.
Палінням ти псуєш свої здібності...
- вміти їх оцінювати. - Ой, годі тобі.
Прошу. Прошу.
Добре. Господи.
Дякую.
Слава Богу.
Туди всі помістяться?
Так, легко. Всього дванадцять клієнтів.
За ніч?
Як вони зароблять?
1250 доларів за одного. Ось як.
Ти, в біса, жартуєш, правда?
Ми що, ролекси куштуватимемо?
Давай, не будемо все псувати балачками про гроші.
Просто насолоджуйся.
Відчуй магію.
Агов, це ж з твоєї кишені.
- Непогано! - О, дякую, мужик.
Ти заслуговуєш на це, крихітко.
Знаєш, хто буде в захваті? Бетті!
Це просто дуля бухгалтерії.
Це навіть не вечеря з клієнтом.
Чорт. Ми мудаки, так?
Чудово. Великі дегустатори.
Нап'ються ще до амюз-буш.
- Привіт, народе. - На човні.
Як ти думав, ми туди дістанемося...
Як оце пройти по трапу на підборах?
Чорт.
От лайно.
Ліліан Блум. Боже мій.
Хто така Ліліан Блум?
Ресторанний критик для Савор.
Це вона відкрила Словіка.
Гаразд, це офіційно.
Сьогодні ввечері буде безумство.
Вирушаємо до Готорну! Всі на борт!
Готорн! Усі на борт!
Овва.
Пані та панове, влаштовуйтеся зручніше,
ми вирушаємо на острів Готорн.
- Дякую. - Гей, на палубі!
Слухайте, моряки!
Будемо сподіватися, що не потоне, еге ж.
Так, сер. Ага.
Морські жарти.
- Так, так. - Це ж човен.
- Ми на човні. - Так. Ми на човні.
Гей, у нас на борту зірка, так?
Зірка на борту.
Та яка там зірка. Уже не 1998 рік.
Він - відома людина.
О Боже. Поглянь на це.
Хіба ти не маєш розчищати мені шлях?
Робити так, щоб мене не турбували?
Ми знаємо, що тебе не турбували.
У дитинстві я всі фільми з ним передивилася.
- Гей, послухай. - Вочевидь, він великий гурман.
Знаєш, вважає себе таким.
Шеф-кухар Словік хоче пригостити вас
сирою місцевою устрицею з соусом міньонет...
лимонним кав'яром і устричним листком. Смачного.
- Це прекрасно. Дякую. - Дякую.
Це одна з його класичних страв.
Лимонні перлини з альгінату.
Альгінат, це...
Водорості. Ну ж бо.
Правильно, так.
- Мул у ставку. - Це не...
Смакота.
О Боже.
Лоскотно.
Насправді до лоскоту смачно.
Смачно.
Хоча я віддаю перевагу самій устриці.
Люблю устриці.
Ні. Ні. Справа у балансі продуктів.
Важливо відчути міньонет у роті.
Не кажи відчути в роті.
Запізно. Відчути в роті.
Привіт.
Дякую.
Боже, наче випускний.
Справді? Я не ходив на випускний.
Невже? Чому?
Жодна з таких крутих дівчат, як ти, не сказала Так.
Ох, біднесенький.
Та пішли ці стерви.
- Брайсе. - Ласкаво просимо.
Ласкаво просимо, містере Лорімере.
- Вітаю. Фелісіті Лінн. - Вітаю. Добрий вечір.
- І Дам'єн Ґарсіа. - І містер Джордж Діас.
- Містер Діасе. Вітаю. - Ти дала моє справжнє ім'я?
Звичайно, справжнє ім'я.
- А як щодо папараці? - Ми вам раді.
Папараці? Ми на острові. Авжеж, справжнє ім'я.
Ласкаво просимо до Готорну.
Містер Ледфорд і міс Вестервельт?
О, ні.
Вибачте, ні. Так сталося...
Це не міс... У неї змінилися плани, тому міс Вестервельт не змогла...
Це міс...
Я Марго.
Вітаю. Приємно познайомитися.
Марго. Ласкаво просимо.
Постараємося зробити ваш вечір надзвичайно приємним.
- Дякую. - Сюди, прошу.
Спасибі.
Боже. Вибач.
Так незручно. Перепрошую. Це не...
Нічого. Усе гаразд.
Не турбуйся про це.
Вибач.
Містере Лібране.
Місі Лібран. Ласкаво просимо.
Ми одразу підемо до ресторану, якщо ви не заперечуєте.
- Ми купу разів були на екскурсії. - Так, так, були.
Мої шановні гості, ви можете продовжити розмову дорогою.
Дякую. Будь ласка, йдіть за мною.
То у чому зараз знімаєтеся?
Дякую за запитання.
Бачиш, люди мене пам'ятають.
У мене новий етап кар'єри - телеведучий.
Розумієте? Роблю, що подобається.
Острів Готорн - це 12 акрів лісів і пасовищ.
У нас є щедрі дари моря, що оточує нас.
О, так. Точно.
Там прямо зараз ми збираємо гребінці. Ви з'їсте їх сьогодні ввечері.
- Не може бути! Здуріти! - Так.
Гей!
Гей, старайся там, чуваче!
Ми голодні!
Господи Боже.
Мені подобається думати про це, як про біом кулінарних ідей.
Точно. Це працює як епікурейський салон.
Ні, мені більше подобається ідея біому.
Біом краще. Так, так. Тобто... так.
Це апогей повної нісенітниці.
Здуріти можна.
Понюхай.
Ми зголодніємо.
Так, я величезний гурман.
Люблю цю справу.
І я близький друг шеф-кухаря.
Гаразд, чуваче.
Наша коптильня в нордичній традиції.
Ми використовуємо лише м'ясо молочних корів...
яке витримується упродовж цілих 152 днів для зміни білкової структури.
- Так. Так. - Можна сюди заскочити?
Я читав про це в Інтернеті.
О, так? Можна зацінити?
- Корейське барбекю. - Так.
Але будь ласка, не чіпайте білки. Вони недозрілі.
А що буде, якщо їх подати на 153-й день?
Усьому ґаплик чи...
Гадаю, бактерії одразу потраплять
до крові споживача, а звідти - У мембрани спинного мозку,
що призведе до втрати працездатності
і, незабаром, до смерті.
Тож так, усьому ґаплик.
Добре, що ми профі, так?
- Я хотів би працювати на неї. - Ага.
Круто.
Тут ми живемо.
Ви насправді тут живете? Усі ви?
Усі.
Крім шеф-кухаря.
Що ж...
Корпоративний дух. Ні?
Ні, містере Фельдмане.
Це набагато більше.
Тут ми - сім'я.
Кожен день починається о 6:00, п'ять годин підготовчих робіт.
Збирання. Ферментація.
Забій. Маринування.
Топлення. Утворення сфер.
І желатину.
- Вони роблять желатин? - Так.
І желатину.
Вечеря зазвичай триває 4 години 25 хвилин.
Кожен день закінчується далеко за 2:00 ночі.
Тож так, нам краще жити тут.
Ви колись вигоряєте чи...
- Вигоряємо? - Так, перепрошую.
Наче втомлюєтеся робити одне і те ж?
Шеф-кухар дотримується найвищих стандартів; Ми теж.
Ніщо не вигоряє - Якщо тільки так не задумано в рецепті
заради смаку.
А тепер, хто хоче їсти?
У кінці цього шляху нас нагодують?
Їжа з човна до обіднього столу.
Ельзо.
Вибачте.
Ельзо. Ельзо, перепрошую.
Хто там живе?
Шеф-кухар.
Можна подивитися?
Навіть нас не пускають у котедж шеф-кухаря, містере Ледфорде.
Ходімо.
Турбувати Його Величність Імператора Харчування заборонено.
Так, гаразд.
Хіба КОЗА - Це не клуб органічного землеробства?
Ні-ні. Колись давно...
Думаєш, він вибрав би здорованя?
Думаю, може, зробимо відкладений пост.
Так? Привести тебе до найкращих місць?
Так, я бронюю найкращі місця. То скажи.
На моє ім'я.
Ну, я...
Ще раз вітаємо.
Джентльмени, парфе?
Поглянь на цей вид.
Хочеш сфотографувати?
Куди нам іти, шефе?
Ось. Поміняйтеся зі мною.
- Міс. - Міллз.
Міс Міллз. Ви будете сидіти на місці міс Вестервельт.
Просто... Тут вам буде краще видно.
Мені не потрібен кращий вид.
Ні, я дивитимуся на кухню.
Дякую!
Почнемо з розе.
Насолоджуйтесь.
Міс Вестервельт.
Ви можете спостерігати за творчістю кухарів.
Але будь ласка, не фотографуйте страви.
Шеф-кухар вважає, що краса його творінь...
криється в їх ефемерній сутності.
Давай. Цього не можна пропустити.
Ви робите це за допомогою гомогенізатора?
Саме так, сер.
Гомогенізатор створює порошкоподібну, снігоподібну текстуру.
Круто.
Ага. У мене є такий.
Ви на цьому розумієтеся, містере Ледфорд.
Ви знаєте моє ім'я?
Ми знаємо всіх, хто у нас вечеряє.
А шеф-кухар, він десь тут? Я хотів би з ним поговорити.
Чому б вам не присісти?
Зараз будемо подавати.
Точно. Так, гаразд. Дякую.
- Оце так. - Ще ламбруско, мадам?
Оце так, у біса, увага до деталей!
- Він знав моє ім'я, крихітко! - Так. А от його ім'я ти не спитав.
Ну, знаєш.
Он він.
Хай йому грець.
Він дивиться на мене?
АМЮЗ БУШ
Прісний? Ти називаєш це прісним?
Ну, воно прісне.
Тобі подобається зима, так?
- Я насправді не... - Ідіот.
Тут спресована маринована мелотрія,
молочний сніг і карамелізоване мереживо.
- Дякую. - Смачного.
Це постійна одержимість снігом.
Це просто епідемія, і ні в кого немає імунітету.
Відчуваєш трохи козлятини?
На кінчику язика. Козеня.
Вона сказала, там молоко.
Цікаво.
- Вона не сказала, яке. - Не сказала.
Я хочу почути твою промову...
але спершу хочу подякувати за останні два роки.
Ця можливість була...
Найкращою у твоєму житті?
- Тоді ще за багато плідних років. - Я проголошую прощальний тост.
Дозволь мені закінчити.
- Ні, це не так. - Так, це так.
- Я йду на іншу роботу. - Господи!
Моя мама влаштувала мене в Sony.
Я казала це тобі два тижні тому.
Ось мій робочий телефон.
- Кредитка продюсерської компанії. - Що ти робиш? Вона не передається.
І ось ключ до твого будинку в Лос-Анджелесі...
- У мене немає кишень. - ...до твоєї квартири в Нью-Йорку...
і до іншої квартири, про яку не знає твоя дружина.
- Як Аманда? - Візьми, бо в понеділок мене не буде.
Ми що, справді це робимо? Говоримо про наші життя?
- Це воно? Ми близькі? - Гей, я теж не хочу.
- Але що, не варто? - А що, треба?
Ну, не дуже, Брайсе. Гаразд?
У нас з Амандою не дуже. Якось так.
Через тебе?
Ні, це вона винна. Змусила мене написати своїй колезі.
Так, чорт, звичайно, це моя вина, братане.
Я мудак.
Ну, принаймні, у нас є робота.
- І гроші. - За роботу і гроші.
- Будьмо. - Будьмо.
Ми жалюгідні, чи не так?
Боже, чуваче. Хто-небудь, пристріліть нас.
Ні, я не візьму...
Боже. Хочу жити всередині цієї штуки.
Так що, це не страшно...
що я не настільки розуміюся на цьому, як ти?
О, ні. Усе гаразд.
Я сиджу тут з найкрутішою дівчиною.
Гаразд, так звідки ця захопленість їжею?
Не знаю. Це як люди боготворять...
спортсменів, музикантів...
- художників тощо. - Ага.
Ці люди ідіоти.
Те, що вони роблять, не має значення.
Вони грають з надувними м'ячами, укулеле та іншим лайном.
А от кухарі...
грають із сировиною самого життя.
І смерті.
Я дивився всі кляті випуски Шеф-кухаря по два-три рази.
А випуск із Словіком - 20 разів.
Я дивився, як він пояснює, в яку мить зелена полуниця є ідеально неспілою.
Я бачив, як він подає сирого гребінця з його останнім скороченням м'язів.
Це мистецтво десь на межі прірви...
Де й Бог промишляє. Це те саме.
Які чудові слова, Тайлере.
- Годі. Не треба. Ні. - Ні! Я серйозно.
Думаю, я починаю розуміти.
- Дійсно? - Так. Трохи.
ПЕРША СТРАВА
Гаразд.
Так, шеф.
Добрий вечір.
- Добрий вечір. Вітаю. - Вітаю.
Вітаю всіх на Готорні.
Я - Юліан Словік, і сьогодні ми будемо годувати вас.
Завіса піднімається.
Протягом наступних кількох годин...
ви будете поглинати жир,
сіль, цукор, білок,
бактерії, грибки,
різні рослини і тварин,
а часом, цілі екосистеми.
Проте я прошу вас про одне.
Лише одне.
Не їжте.
Він серйозно?
Дегустуйте.
Смакуйте.
Насолоджуйтеся.
Зважайте на кожен шматок, що кладете собі до рота.
Будьте уважні.
Але не їжте.
Наше меню варте більшого.
І гляньте навколо.
Ми з вами на острові.
Прийміть це.
Прийміть усе це.
І пробачте.
І на цій ноті...
їжа!
О, нарешті. Несіть.
Ось вони.
Овва. Неначе оркестровий марш.
Наша перша страва зветься Острів.
На ваших тарілках острівні рослини
на камінцях з узбережжя,
вкриті підмороженою фільтрованою водою з моря,
що, танучи, приправить ваші страви.
Це те, що чувак збирав у морі, коли ми...
Перепрошую?
Вибачте, шефе.
Усе в порядку.
Так, це ті самі гребінці.
І ось що ви маєте пам'ятати про цю страву.
Ми, люди на цьому острові, неважливі.
Острів і пожива, яку він дає,
існують в ідеальній формі,
без збирання, приготування та споживання.
Те, що відбувається всередині цього приміщення, безглуздо
в порівнянні з тим, що відбувається зовні в природі...
в ґрунті, у воді...
в повітрі.
Ми лише перелякана наносекунда.
Природа поза часом.
Насолоджуйтесь.
Оптимістично сказано.
Ти плачеш?
Це дуже зворушливо. І дуже прекрасно.
Навіть надто прекрасно, щоб їсти.
Знаєш, найкращий ресторан в моєму рідному місті був...
Як гадаєш, шеф на мене не злиться?
Через гребінці?
Не треба звати його шефом, Тайлере.
Я певна, він навіть не знає про твоє існування.
Я хочу, щоб він...
- Тебе вподобав? - Так, типу того.
Тайлере, ти клієнт.
Ти платиш йому, щоб він тебе обслуговував.
Не має значення, чи подобаєшся ти йому.
Так. Чекай. Ти про що?
Нічого.
Розслабтеся. Їж камінець.
А до страви - від наших друзів у Каролін Море,
шасань-монроше,
преміальний сорт, врожай 2014 року.
Не з усього винограднику.
А з певного ряду.
- Овва. Ідеально. - Він казковий.
Що скажеш? Як на мене...
Лише частково чудово. У моментах.
У моментах.
У подачі відчувається необхідність схвалення.
Наче щипцями все до міліметра оброблено.
Проте, смаки всі на місці.
Це дуже талассично.
- Талассично? - Океанічно.
- Таласса була первісним духом моря. - Таласса і Понт.
- Так-так. - Правильно.
Ми їмо океан.
- Так. - Так.
Як воно?
Це добре.
Добре - цього замало для шоу.
Треба прикрасити.
Господи. Послухай, це не операція на мізках, чуєш?
- Це довбане кулінарне шоу. - Я знаю. Ну то зроби це.
Так, так. Продай це мені.
Гаразд, їдемо в Італію, так?
Знімаємо мене в капрі на пастельно-зеленому моторолері
дорогою на ферму Джузеппе по сир.
Я їм сир, а потім...
Великий план мене.
Я заплющую очі, симулюю оргазм...
а потім їду в Південну Африку,
а потім, можливо, поговорю про те, наскільки расизм - це погано,
і бум! У мене Еммі.
- Усе? - Годиться? Можна поїсти?
Це те, що ти покажеш трьом стрімінговим сервісам у понеділок?
- Так. Гадаю. Це все. - Ну всратися і не жити.
Це катастрофа.
І тебе не пустять у Південну Африку через нетверезе керування авто.
- Подобається? - Їжа для видр?
Так, ніштяк.
Молюсків не гірше готує мій кухар Рікардо.
Ти знаєш Рікардо. Він дивовижний.
Неймовірний.
Коротше, хоч скажемо, що ми були тут, так?
Мій тато говорив, що купуєш досвід.
Просто це виглядає як...
приміський ландшафт.
Що за хрін?
Днями зустріла Перрі у Делаурентіз.
Як він?
Ну, ти знаєш...
Перрі.
Дякую.
П'ять хвилин до подачі!
Так, шефе!
ДРУГА СТРАВА
Він і надалі це робитиме?
Хліб існує у різних формах вже 12000 років...
особливо серед бідних.
Борошно і вода.
Що може бути простіше?
Навіть сьогодні зерно становить 65% всього сільського господарства.
А фрукти і овочі - всього 6%.
Грецькі селяни вмочували черствий, цвілий хліб у вино на сніданок.
А Ісус вчить нас молитись й просити про хліб насущний.
Просити про хліб насущний.
Це є і завжди було харчем простолюдина.
Але ви, мої дорогі гості, зовсім не простолюдини.
Тож сьогодні...
хліба не буде.
ХЛІБНА ТАРІЛКА БЕЗ ХЛІБА пікантні приправи без хліба.
- Він, мабуть, жартує. - Він жартує.
Це наступний рівень.
Як це не... Ого, він не жартує.
Не подавати хліб у ресторані, що відомий своїм хлібом? Мило.
- Що? - Дякую.
Це не трюк якийсь?
- Що? - Ні.
Цікавий номер.
Це, в біса, серйозно?
І з цим на думці - прошу, скуштуйте ці приправи, що йдуть без страви.
Хліб, який ви не будете їсти,
зроблено з органічного зерна сорту ред файф,
створеного нашими партнерами з Техачапі Ґрейн Проджект,
відданих сімейній зерновій справі.
Це божевілля.
Треба сказати, що це лайно навколо відсутнього хліба
дуже смачне.
Це трохи обурливо, чи не так?
Це лиходійство. Серйозно.
Він завжди дивився на їжу як на історію класу,
Тобто, як і я.
Авжеж.
Але маю сказати, що ця емульсія дещо неоднорідна.
Ага.
Я сам не хотів казати.
Я помітив, як тільки подали.
Вона зламана.
Так, що насправді... Справді, це...
Якось не личить ресторану такого рівня. Але ж ось.
- Ну, от воно. - Так.
Господи. Це просто новий рівень крутизни.
Те, як він вплітає історичні алегорії.
Нам треба вгадати,
якою буде всеосяжна тема всієї вечері.
Дізнаєшся лиш у кінці.
Зачекай. Тобі це подобається?
Ага. Так.
Він вас просто зневажає.
Ні-ні. Ти не розумієш.
Це концепція.
Я знаю, що таке концепція, Тайлере.
Повір. Він розповідає історію.
Ось що робить його їжу такою захоплюючою.
Він не просто шеф-кухар. Він оповідач.
І йому начхати на правила.
Клич мене простачкою,
та деяких правил треба дотримуватись,
наприклад, не знаю...
давати їжу людям у ресторані.
Дорогенька, ніхто б ніколи не назвав тебе простачкою.
Я сама печу хліб.
- Печеш? Не знав. - Так.
Ага. Він дуже сільський.
У селянському стилі. Дріжджовий.
Які дріжджі використовуєш?
Свої, домашні, з яблук.
Звісно, ти ще й дріжджі робиш з яблук.
От чортівка.
Міс Блум?
Ось ще одна неоднорідна емульсія.
Шеф Словік вас пригощає.
- Агов. - Перепрошую.
Чи все вам до душі, сер?
Ну, власне, ні. Дякую за запитання.
Їжа чудова, і ми розуміємо весь цей концептуалізм.
Але можна, будь ласка, трохи хліба?
І безглютенового для мого друга?
Ні.
Ні?.
Ні.
Гаразд.
Це все дуже дотепно, і я не хотів цього вдаватись,
але ви знаєте, хто ми, правда?
Так.
Так? Ви знаєте, хто ми?
Я знаю, хто ви.
І що ми працюємо з Даґом Верріком, теж?
Ні, ви працюєте на містера Верріка.
- Саме так. - До біса.
Це означає, що ми в одній команді.
Тож дайте нам трохи хлібця.
Будь ласка.
Ми нікому не скажемо, леді.
- Обіцяю. - Ні.
Ви сказали: Ні?.
Я сказала: Ні. Так.
- Гаразд. - Гаразд.
- Овва. - Гаразд.
Гаразд. На цьому все. Дякую.
Можна?
Не треба... ну гаразд.
Ти з'їси менше ніж хочеш, але більше, ніж заслуговуєш.
Рада вас обслуговувати.
У мене досі кетоз, тож це гарна новина.
Без хліба ти зосереджуєшся.
Це так, у біса, смачно. Забальзамуйте мене в цьому.
- Не спробуєш? - Ні.
- Ні? - Ні.
Це дуже смачно.
- Я візьму і з'їм. - Уперед.
Це сталося випадково.
З ким не буває.
Перепрошую. Це було...
Ні, мені дуже шкода.
Ви не торкнулись їжі.
Тут немає їжі.
Ні. Це їжа.
Ну... ще дуже багато страв попереду.
- Не хочу наїдатися. - Це було б неможливо.
Порції розроблені мною з урахуванням цього.
Тож не наїстеся.
Прошу, їжте.
Адже меню сенс має лише тоді.
Але ви сказали нам не їсти.
Це не те, що я мав на увазі, мадам.
І ви це знаєте.
Що ж, дякую за вашу турботу...
проте я сама можу вирішити, що їсти і коли.
Дякую.
Господи, це було принизливо.
Принизливо? -Так.
Тайлере, цей тип - придурок.
Будь ласка, годі.
Не можна бути такою грубою.
Що?
Він попросив тебе поїсти.
- Мені це не подобається. - Просто спробуй.
Будь ласка.
Друзі, подача за три хвилини!
Так, шефе!
ТРЕТЯ СТРАВА
Це піно нуар 2013 року від Росса Кобба.
Декантоване у занурюваному блендері...
щоб пробудити його від сну.
Словенський дуб, вишневі й тютюнові нотки,
легкий присмак туги та жалю.
Так. Насолоджуйтесь.
Туга і жаль.
Моє улюблене.
Вона знову дивиться.
Ми її знаємо?
Ні.
Вона дуже схожа на Клер.
Чому ти весь час це кажеш? Це не так.
Ти так не думаєш?
Вона не схожа на нашу Клер.
Такі ж мрійливі очі.
Давай без одержимості. Можна?
Я знаю. Гіпотетично, якби ти йшла...
Так.
...хоча ти не йдеш...
ким ти там будеш?
Заступник директора з розвитку.
І що це, в біса, таке?
Це розвиток, тож я б розвивала
або допомагала щось розвивати...
Чому це краще, ніж працювати на мене?
- Тому що там є майбутнє. - Так.
- Це корпорація... - Так.
Інше майбутнє. Так зрозуміло?
- У корпорації... - Слава Богу, це просто гіпотетично.
Наступна страва називається Спогад.
Саме це вона має пробудити.
Спогад.
Отже, дозвольте мені розповісти вам про мій спогад.
Коли я ріс у містечку Ватерлоо, штат Айова,
У вівторок був вечір тако.
Так!
Вівторок тако!
Ага!
А оця леді - ось тут,
це моя мама.
Як бачите, вона досить п'яна.
Це звичайна річ.
Коли мені було сім років,
Одного вівторка мій батько прийшов додому зовсім п'яним.
Сильно п'яним.
Це теж звичайна річ.
Мама розлютилася, кричала на нього, і тоді
він намотав їй на шию телефонний дріт і міцно затягнув.
Я плакав.
Кричав, благав зупинитись.
Щоб змусити його зупинитися...
мені довелося всадити йому в стегно кухонні ножиці.
Ти це пам'ятаєш, мамо, чи не так?
Тепер я думаю, варто було всадити їх йому в горлянку.
Але в дитинстві ми не такі розумні.
Як ви можете уявити, мені дуже запам'ятався цей вечір тако.
- Слава Богу, він цього не зробив. - Що це, в біса, було?
Театрально.
Сподобалося?
Так, це те, що робить з нього митця, а не просто кухаря.
Чувак, у цього типа дуже чорне почуття гумору.
Він серйозний чувак.
Отже, тут у вас...
напівкопчені курячі стегна аль пастор
і наші тортильї з органічного маїсу...
Одна з авторських страв Готорна.
Дякую.
Ми постійно міняємо своє меню,
але, як знає міс Блум, це з першого дня наша стандартна страва.
Це те, що, як ви колись сказали...
Зробило вам ім'я.
Зробило мені ім'я.
Дізнатися б, яке саме.
Цікаво.
Хай там як, ми весь час оновлюємось і боїмось неактуальності...
тож оновлюємо класику.
Зображення на тортильях вигравірувано лазером.
Ми скористалися ним уперше.
Сподіваюсь, цей вечір тако у всіх пробудить спогади.
Насолоджуйтесь.
Звичайно ж, він мав зробити тако.
Ось.
Що там, Ліл?
Ресторани.
Які я рецензувала. Усі закрились.
То що, це жарт?
Думаю, так.
Річарде, а це що?
З річницею.
Тако. Штуки для тако.
Ні, малюнки.
Тут всюди ми.
Це після того, як тобі видалили меланому на лобі.
Там пов'язка.
Хіба не приємно? Вони згадали нас.
Тайлере, це ти?
Ага. З цього вечора. І на обох я роблю кляті фотки.
Гсоподи, що з ним не так?
Так і думав. Він мене ненавидить.
Чорт забирай. Я не думав, що він дійсно проти.
- Може, вибачитись? - Вибачитися за що?
ВИКЛИКАЮ ДОКТОРА СОНЦЕ
Що?
Викликаю доктора Сонце.
Боже. Я про нього геть забула.
Тупа роль. Поганий сценарій.
Але зйомки були веселими.
Можливо, це жарт, адже ви друзі, правда?
Так, так, друзі.
Гадаєш, у мене друзі?
Зачекайте.
Гей, хлопці, якого біса?
Це...
Звідки у них це?
КАЙМАНОВІ ОСТРОВИ ФОРМА АВТОРИЗАЦІЇ ГРОШОВОГО ПЕРЕКАЗУ
Це недобре.
Перепрошую.
Чи можу я вам допомогти, сер?
Ага.
Що це, в біса, таке?
Це тортильї.
Так, а це що таке?
Це тортильї
з податковою звітністю ІкоБрайт та іншими доказами того,
що ваша компанія виставляла фіктивні рахунки.
Звідки вони у вас?
Вибачте, але шеф не розкриває свої рецепти.
Ви знаєте, у що втрапили?
До ранку ми це місце закриємо. Чуєте?
Ні, це не знадобиться.
Насолоджуйтесь.
А це ти і...
Хто ця жінка?
Звідки, у біса, я маю знати? Це фейк.
Це якийсь дурний жарт.
Це кляте тако. Воно не може нам зашкодити.
Це кляте тако, яке може бути доказом в суді.
Є презумпція невинуватості,
якщо вони спробують нас здати...
Правильно!
Якщо вони нас здадуть, здадуть і Верріка.
І будуть в такому ж лайні, як і ми.
Правильно? Отже, у нас все добре.
Правильно?
- Так, усе добре. - У нас усе добре. До біса.
Без згоди знімати не можна. Це божевілля.
Годі балакати, дай мені подумати, гаразд?
Я маю це якось виправити. Я маю.
Я скажу, як усе виправити. Віддати це назад.
Вибачте.
- Перепрошую! Сер, прошу. - Гей. Марго! Марго!
Якого чорта ти мені клацаєш?
Ти знаєш, як довго я намагався забронювати столик?
Ні, і мені байдуже.
Страви не можна повернути на кухню, ти, дитино.
Треба дякувати, що впустили сюди.
- Як ти мене назвав? - Я назвав тебе дитиною,
тому що ти поводишся, як клята дитина.
Тайлере, ти повинен вибачитися перед мною прямо зараз.
Не можна так зі мною розмовляти.
Взагалі-то можу, тому що - Згадай - я плачу за все.
Тож, може, замовкнеш і їстимеш.
Боже.
О, Боже мій.
Неймовірно. Ти повинна це спробувати.
Ні, дякую. Не заважатиму.
Міс Міллз?
Чимось допомогти?
Просто шукаю дамську кімнату.
Сюди.
Дякую.
А що за цими срібними дверима?
Дещо дуже особливе.
Сюди не...
Вам не можна сюди.
Я хочу спитати, що саме
вам не сподобалось в останній страві.
Ви майже не торкнулись їжі.
Чому?
Я хочу знати. Чому не їсте?
Яка вам різниця?
Я дуже серйозно ставлюся до своєї роботи, а ви не їсте.
І це мене ранить.
Гадаю, я просто не дуже голодна.
Я сказав вам, хто я.
Я - Юліан Словік, і я тут шеф-кухар.
А хто ви?
Запитаю ще раз. Хто ви?
Я - Марго Міллз.
Отже, звідки ви, Марго?
Я з Ґранд-Айленда, штат Небраска.
Ну що, тепер задоволені?
Дати адресу мами в трейлерному парку, мудаче?
Ні, ви хочете, щоб я приймав вас за когось іншого.
Хто ви?
Я - Марго.
Ви не мали сьогодні тут бути.
Будь ласка, геть з дороги.
ЧЕТВЕРТА СТРАВА
Досі дуже театрально, але мінімалістично,
як у японців, в стилі мінімірасуто.
- Але він поводився грайливо, правда? - Так.
Давай поговоримо про тако.
Це діалог.
Це грайливо.
Я схвильований.
Ми готові подавати наступну страву...
- яка, гадаю, здаватиметься вам... - Перепрошую.
Що, у біса, відбувається?
Дозвольте закінчити, прошу. Гаразд?
Дякую.
Леді й джентльмени, зустрічайте - Наш су-шеф Джеремі Лауден.
Наступна страва - його творіння.
Вона називається Безлад.
Джеремі родом зі Спаркса, штат Невада.
Навчався в Кулінарному інституті в Гайд-Парку.
Метою Джеремі, як він писав у своєму проникливому листі,
було працювати на мене тут, у Готорні.
Правда, Джеремі?
Так, шефе.
Джеремі талановитий.
Він молодець.
Справжній молодець.
Але не великий.
Великим йому ніколи не бути.
Він відчайдушно прагне мого престижу, роботи, таланту.
Він прагне до величі, але ніколи її не досягне.
Правильно, Джеремі?
Так, шефе.
Як і я в його віці...
Джеремі віддав усе заради своїх цілей.
Як і моє, його життя - це тиск.
Тиск щодо створення найкращої в світі їжі.
І навіть коли все добре, страви ідеальні,
клієнти задоволені, і критики теж,
ти нікуди не подінеш безлад.
Безлад, який ви робите зі свого життя,
тіла...
розуму...
віддаючи все, щоб задовольнити незнайомих людей.
Джеремі...
тобі подобається це життя? Це життя, про яке ти мріяв?
Ні, шефе.
А ти хочеш моє життя?
Не моє положення чи талант.
Моє життя.
Ні, шефе.
Леді й джентльмени, четверта страва...
Безлад від су-шефа Джеремі.
Чорт!
О Боже!
Що ти робиш?
Що з вами не так?
Що це, в біса, таке?
Оце так шок. Не чекав такого.
Якого біса, чуваче?
Будь ласка. Сядьте.
- Все добре. - Прошу, все добре.
- Що сталося? - Це просто частина меню.
Це частина шоу.
- Це шоу? - Це шоу? Це не...
Це те, за що ви платите.
Це трюк? Що це було?
Це ексклюзивний досвід.
- Прошу, поверніться на свої місця. - Що за чорт, чуваче?
Дуже дякую.
Він мертвий?
- Це, безумовно, петарда абощо. - Залишайтеся на місці.
- Можна попросити вас сісти? - Я таке бачила.
Це не смішно.
Що за чортівня?
- Це все насправді? - Що відбувається?
- Виглядає дуже реалістично. - Ні-ні.
- Це просто вистава, правда? - Про що ви, в біса, говорите, леді?
Він, бодай його, застрелився/.
Це було дуже реалістично, Ліліан. Цілком реалістично.
Це просто театр. Це театральна майстерність.
- Серйозно? - Так. Він таке робить.
Це частина меню.
БЕЗЛАД
овочі у скороварці, філе, конфі з картоплі,
яловичий соус, кістковий мозок.
Пам'яті Джеремі Лаудена.
Їжте!
Насолоджуйтесь.
П'ята страва на черзі.
Так, шефе!
Тайлере, що, в біса, відбувається?
А це в нас біодинамічне каберне фран...
від наших друзів з Демон Бретон.
Без штучних сульфітів,
трохи присмаку скотного двору...
Чудове доповнення до смажених білків. Смачного.
Ми йдемо. Зараз же.
Але мені треба забрати хустину.
- Забудь про свою хустину. Вставай. - Але я...
Містере Лібране?
- Ми йдемо. - Щось не так?
Ми йдемо.
Човна немає.
Тоді викличу гелікоптер.
Це було б дуже складно без мобільного зв'язку.
Ідіть з дороги.
Роби, що кажуть, заради бога!
Я з цим впораюся.
- Я візьму це в свої руки. - У яку руку, містере Лібране?
Що?
В яку руку ви все берете? Ліву чи праву?
Що, в біса, ви кажете?
Нам обрати?
Обрати що?
Дуже добре. Ліва рука.
Безіменний палець.
Пустіть! Пустіть!
Ні!
- Ану, облиште його. - Що ви, в біса, робите?
- Годі. Досить! Облиште його! - Залиште старого у спокої!
Містере Лібране, не ворушіться.
Що ви, в біса, робите?
Річарде!
Прошу всіх сидіти.
Якого...
Що, в біса, відбувається? Викличте лікаря.
Вам допомогти знайти своє місце?
Там палець. Палець. Тут палець лежить.
Чоловік кричить від болю!
Будь ласка, сядьте.
Сер?
Це не смішно, леді! Господи Ісусе!
Це все частина меню.
О Боже!
Це серйозно? Я більше не можу.
- Я не буду заручником. - То поговори з ним.
Іди поговори з ним! Ти ж його знаєш.
Я це вигадав.
Навіщо?
Тому що я понтуюся знайомствами. Ось чому.
Обручка вашого чоловіка, мадам.
- Дякую. - Будь ласка.
Теде. Теде!
Чесно, я думаю, усе це щоб нас розважити.
Я маю на увазі, нас.
Ось чому він мені надіслав смс.
А це - неймовірно. Так?
Акторська гра вражає.
Що ти, в біса, верзеш?
Шеф-кухар Словік запрошує вас на кухню.
- А мені можна? - Ні.
Ні, ні, вибачте, але ви всі помиляєтеся.
Навіщо ви це робите?
Ви просто помиляєтеся.
Про що ви говорите?
Хто ви?
Марго.
Мене звуть Марго.
Я обслуговував багато Марго. Ти не Марго.
Ні.
Якого біса вас це хвилює?
Це важливо, тому що це меню, цей список гостей...
весь цей вечір був ретельно спланований.
І вас у цьому плані не було.
І це все псує.
Щоб продовжити, я маю знати, де вас посадити.
З нами або з ними?
Це дуже важливо.
І тоді ви дасте мені жити?
Дати вам жити? Ні!
Звичайно, ні.
Невже не ясно, що це зіпсувало б меню?
Ми всі сьогодні помремо.
Хіба не так?
Так, шефе!
Отже, питання в тому,
чи ви хочете померти з тими, хто дає, або з тими, хто бере?
Але я так чи інакше помру?
Це свавілля.
Ні, це не свавілля. Ніщо на цій кухні не є свавіллям.
Будь ласка, виберіть.
Ці рішення важливі...
а наше меню має суворі часові рамки.
За 15 хвилин буде перерва між стравами,
і саме стільки часу у вас буде на рішення.
З нами чи з ними.
А поки, будь ласка, поверніться на своє місце.
Наступна страва буде вишуканою.
Подача за п'ять!
Так, шефе.
Я всіх вас люблю.
Ми вас теж любимо, шефе!
Бляха! Він провів тобі екскурсію?
Гаразд, що це було? Білок або овочі?
Білок або овочі?
Чорт забирай. Це до біса нечесно.
Чому тобі дісталася екскурсія кухнею?
Ти палиш весь день. Навіть не відчуваєш смак.
НЕЙТРАЛІЗАТОР СМАКУ Чай з бергамотом і червоною конюшиною.
Ми в куті. Зосередьмося.
То яка в нас стратегія?
Які у нас варіанти?
Двері під охороною,
але це може бути стратегією.
Ага.
Хтось із вас бачив, чи у коридорі можна...
Гей, хлопці. Ми повинні щось зробити,
не можна вагатись.
Це спрацювало у фільмі Атака, де я знімався.
Коли принесуть ножі й виделки, ми нападемо на кухню, ясно?
Ми краще впораємось з ножами, ніж вони?
Який ще у нас є вибір?
- Я не знаю, мужик. - Так що, тоді? Ми...
До біса. Я виб'ю це чортове вікно.
Ага! Давай! Уперед!
Чорт!
Я допоможу вам повернутися до столу.
Чорт.
Вибач, мужик.
- Боже. - Чорт.
Є такий вислів:
Іноді все, що вам потрібно, - Це гарна чашка чаю.
Я чув це в дитинстві у Братиславі.
Я помітив, що чай не лише очищає рецептори,
а й діє як заспокійливий бальзам, коли треба визнати гірку правду.
Але перш ніж продовжувати,
чи є у вас питання про мене або Готорн?
Будь-які питання?
Шефе, я чую бергамот?
Так.
- Шефе? - Так?
Гадаю, що висловлю спільну думку, коли скажу, що...
Я хочу знати... Я маю на увазі, ми хочемо знати...
Чому це, в біса, відбувається, мужик?
Ну, я вам скажу.
Вважайте себе інгредієнтами дегустаційного концепту.
- Що? - Смакової концепції.
Образно кажучи.
Думаю, це найкращий спосіб це описати.
Але ніщо з цього не повинно бути сюрпризом для більшості з вас.
Міс Блум.
Ліліан, якщо дозволите, моя прихильниця з ранніх часів,
в курсі, скільки вона завдала шкоди численним рестораторам.
Ні-ні. Стривайте, шефе.
Ні-ні. Нічого не кажіть.
Перепрошую, шефе.
Ви погодились на інтерв'ю
- з Ліліан Блум. - Що? Що?
- І те інтерв'ю створило цей ресторан. - Ви сприяєте її бруду.
Ви даєте їй змогу.
Ви її опора.
Здуваєте з неї пил.
Ще неоднорідна емульсія, мадам.
Ви оцінили те, що я запросив вас на цю вечерю.
Я жадав вашої присутності.
Я вдовольнив ваше его.
Що цілком очікувано. І тепер і ви вдовольнили моє.
Десять хвилин, міс Міллз.
Будь ласка. Моєму чоловіку потрібно в лікарню.
Зі мною все гаразд. Лише відпустіть мою дружину.
Мої постійні клієнти.
Скільки разів ви їли тут за останні п'ять років?
Я не знаю. Шість чи сім?
Я думаю, більше, Діку.
Одинадцять. Одинадцять разів.
Більшість вважає за благословення поїсти тут хоч раз.
Містере Лібране, назвіть одну страву, яку ви їли тут востаннє.
Одинадцять разів ви пливли сюди,
де кожен раз ми презентуємо нову страву.
Ми говоримо, чим саме ми вас годуємо.
Назвіть хоч одну з тих страв, що ви їли тут минулого разу.
Або до того.
Одну. Будь ласка.
Тріска.
Що?
Тріска.
То був не окунь, телепню.
То був палтус.
Рідкісний, клятий плямистий палтус.
Яке це має значення?
Це має значення для палтуса, місіс Лібран.
І для митця, чий витвір перетворюється на лайно у ваших кишках.
Я дозволив моїй роботі досягти такої цінової планки,
що доступна вона виключно людям вашого класу.
І я наївно намагався задовольнити тих, кого неможливо задовольнити.
Починаючи з неї.
Але така наша культура, чи не так?
І мій ресторан є частиною проблеми.
Ви кажете, що це ваш ресторан.
Але якщо вже ми всі сьогодні чесні,
це не так.
Ви маєте рацію. Даґ Веррік - Мій меценат-інвестор.
Йому належить цей острів і цей ресторан.
А оскільки Готорн - це все моє життя,
я мав би сказати, що Даґ Веррік володіє мною.
От тільки зараз справи дещо складніші,
і це я володію Даґом Верріком.
- О Боже. - Господи.
От лайно.
Гей, гей. Як це зупинити, мужик?
- Ні. - Гаразд? Давай зупинимо це, прошу.
Просто скажіть нам, як це зупинити. Ми зупинимо це, добре?
- Ви це не зупините. - Очевидно, у нас є гроші.
Просто скажіть скільки, ми заплатимо!
Просто назви кляту цифру, мужик!
Ні.
Мені не потрібні ваші гроші.
Завдяки йому ви були відкриті під час ковіду, мудак.
Так, це правда.
І він поставив під сумнів моє меню.
Він навіть вимагав замін...
незважаючи на те, що замін у Готорні не буває!
Падіння янгола, будь ласка.
Ні!
Ні, ні!
Що за чорт?
- Ні. - Слухайте.
- Це у біса... - Кажу: Слухайте.
Ні! Юліане!
- Це божевілля. - Я сказав: Слухайте.
Ні...
Слухайте.
- Це божевілля. - Я сказав: Слухайте!. Лише слухайте!
Ага.
Ви чуєте?
І...
...іде під воду, і...
...тиша.
Ви це чуєте?
Чуєте цю тишу? Слухайте, ви чуєте?
Ця тиша означає...
що я вільний.
Час настав, міс Міллз.
Шеф поговорить з вами в кабінеті.
Заходьте.
Ви прийняли рішення?
Так.
І що ви вирішили?
Що ви мали рацію.
Мені не слід тут бути.
І я кажу це з повагою, тому що я певна, що ви видатний,
але все це...
не для мене.
Ви не впевнені, що я видатний, тому не кажіть цього.
Це фальшиво.
Гаразд.
Я не впевнена, що ви видатний.
Я очікував більшого.
Ідіть до біса!
Гадаю, мені доведеться прийняти рішення за вас.
Ваше місце тут, з вашим племенем.
І що це за плем'я?
Чорнороби.
Думали, не здогадаюсь?
Я пізнаю колегу зі сфери послуг, коли зустрічаю.
Містер Лібран. Звідки ви його знаєте?
Ви дивилися на нього цілий вечір.
Думаю, ви знаєте.
Ні, не знаю.
Тож він заплатив за досвід.
І я скажу, як один постачальник досвіду іншому,
що вас складно роздратувати.
То як йому це вдалося?
- Він не дратував... - Марго.
Сказав з усім погоджуватись і дивитись йому в очі, поки він дрочить.
Овва. Специфічно.
Не зовсім.
Досить неоригінально.
Що мене роздратувало,
так це те, що він наказав мені говорити йому, що він хороший чоловік,
і що я була його дочкою,
і що він мене любив, а я любила його і...
То він романтик.
Ні, деталі мені не потрібні.
Я знаю, що таке поганий клієнт.
Так.
Вам подобається надавати свої послуги?
Так.
Раніше подобалося.
Вам подобається надавати свої?
Раніше - так.
Та я не хотів довічно комусь готувати.
І мені не вистачає цього почуття.
Ходімо зі мною.
Усі не в гуморі!
Леді й джентльмени, перед наступною стравою
час ковтнути свіжого повітря!
Давайте! Надвір!
- Будь ласка, сер. - Давайте. Усі надвір.
Якщо знайти човен, то можна вибратися.
Постійні гості теж. Ходімо.
Будь ласка, йдіть за шефом.
Шефе, можна вас на два слова, шефе?
- Ну-бо! - Після вас.
Гості в першу чергу.
Річарде.
Прошу за мною.
У спокійне нічне повітря.
Не лякайтеся.
Нема чого лякатися.
Так, можливо, десь є запасний човен, і ми звідси виберемося.
Куди?
- Що? - Виберемося куди?
Про що ти говориш, братане?
- Ми помремо. - Усе гаразд.
- Ні. Ми помремо сьогодні. - Так, помремо.
Нашу наступну страву представить су-шеф Кетрін Келер.
Добрий вечір всім.
Три роки тому Юліан Словік намагався мене трахнути.
Я йому відмовила.
Через тиждень він знову спробував.
Я знову відмовила.
Але він мене не звільнив.
Ні.
Він тримав мене на своїй кухні, не дивився мені в очі,
не звертався до мене цілих вісім місяців.
Він так може.
Тому що він зірка.
Він чоловік.
Наш наступний курс називається Чоловіча примха.
Вибач.
Чорт.
Наші гості-чоловіки
зараз матимуть можливість утекти.
Вам буде дано 45 секунд,
після чого мій персонал спробує спіймати вас.
Якщо їм це вдасться...
Гаразд.
Сорок п'ять секунд починається зараз.
- Потримай. - Що?
Перепрошую. Ну ж бо. Ти знаєш, що я жахливий.
Ти чудовий критик.
Я викличу допомогу. Насамперед.
Ви теж.
Я вас залишу.
Хочете піти всередину?
Стає холодно.
Сюди.
Гаразд.
Сюди.
Уперед!
ШОСТА СТРАВА
ЧОЛОВІЧА ПРИМХА
- Дякую. - Дякую.
Це фантастично.
Терпкість умебоші
і хвиля ферментів.
Смак багатий, і все ж чистий.
Це смачно.
Так, ну...
був час, коли це багато для мене значило б, міс Блум.
Це так смачно.
Так, дійсно смачно.
Знаєте, ці емоджі - щось.
Умебоші.
- Умебоші. - Умебоші.
Це так смачно.
- Ви дуже талановита. - Дякую.
Зазвичай я не люблю піну, але...
Не бігай поруч зі мною, братан!
Ні, це ти біжиш поруч зі мною!
Це великий клятий ліс! Відвали!
- Відвали від мене! - Відвали, братане!
Чорт.
Боже мій.
Ага.
Ви знаєте мого чоловіка.
Так.
Знаю.
Так.
Ви можете сказати нам.
То ми всі справді помремо сьогодні?
Не спрацює, якщо ви лишитесь живими.
- Що не спрацює? - Меню.
Чому ні?
Йому потрібне закінчення, яке...
узгоджує усю концепцію.
Інакше це просто смачно, і всім чхати.
Я маю на увазі, вам варто відкрити свій заклад.
І я могла б вам допомогти у цьому.
- Я впевнена, що могли б, міс Блум. - Я могла б.
Але нам треба поговорити про...
помирання.
Власне, щоб усі померли - то моя ідея.
Я дуже нею пишаюся.
- Хтось хоче вина? До біса. - Так, будь ласка.
Дякую.
Я щось потягнув.
Чорт!
Особлива закуска останньому спійманому гостю.
Варіація яйця Пассара з крем-фрешем і кленовим сиропом.
ЯЙЦЕ ПАССАР яйце, крем-фреш і кленовий сироп.
- Насолоджуйтесь. - Дякую.
Я знаю, що вам усім на це начхати,
але мене звуть не Марго.
Це Ерін.
І я з Броктона, штат Массачусетс...
Ось так.
Вечірка закінчилася.
Джентльмени, сюди.
- З поверненням. - Що ви їли?
Сер? Будь ласка.
Вибачте. Перепрошую. Я візьму це. Дякую.
Міс Блум. Будь ласка.
Дозвольте мені. Ні, усе гаразд.
Ось.
О Боже.
Ну як все пройшло?
У мене вийшло чудово. Я впорався.
Я єдиний, хто втік.
Перепрошую. Я просто лузер.
Нічого страшного.
Я крала у тебе гроші.
Я знаю.
Я знаю, що ти знаєш.
Я написав негативну рекомендацію до Sony.
Я знаю. Ти поставив мене у копію.
Люди...
Друзі, боюся, наше меню не може йти за планом,
поки не розберемося з невирішеним питанням.
Ви.
Я?
Ви.
Скажи мені, чому ви тут.
- Тому що я хотів... - Спочатку проковтніть.
Я хотів спробувати вашу їжу, шефе.
А що вам сказали?
Що я вам сказав тоді?
Сказали, що це буде найкраще меню всіх часів і народів.
Так. І? Що ще?
І що всі помруть.
Всі помруть.
У вас була дівчина.
Здається, я пригадую, що у вас була дівчина.
Не ця дівчина, що тут сьогодні...
Так що ж з нею сталося? З вашою дівчиною?
Вона порвала зі мною, шефе.
Тож ви привели Марго.
Чому?
Тому що у вас не можна замовити стіл на одного.
Отже, ви найняли її, знаючи, що вона помре.
- Так. - Ти привілейований шматок лайна!
Я тебе вб'ю, Тайлере!
Заспокойтеся.
Її не можна звинувачувати, чи не так?
Я з вами листувався вісім місяців,
дав вам Тайлере, доступ у наш світ.
І ви поклялися мовчати.
Чому, на вашу думку, я це зробив?
- Ви хотіли, щоб я тут був, бо... - Чому? Чому?
...ви сказали, я багато знаю про їжу.
Це так. Ви не такий, як інші, еге ж?
- Знаєте, що таке гомогенізатор. - Так.
- Ви знали, що таке бергамот. - Так.
- Я відчув його. - Так, відчув.
Так, знаю, ви його виявили.
- Впізнали його. - Так.
Це мене вразило.
- Дійсно? - Так, так.
Ви - кухар.
А кухарю місце на кухні.
Правильно?
Так, шефе!
Так.
- Ідіть зі мною. - Дійсно?
Я? Дійсно?
Так, так. У мене дещо для вас є.
Гаразд.
Ідіть сюди. Це у Ельзи.
Кітель шеф-кухаря.
Подарунок від Готорна.
Оце так.
- Приємно. - Дякую.
Чудово виглядаєте. Хіба не чудово, Марго?
- Хіба не добре? - Так, шефе!
Який красунчик.
Зробімо його індивідуальним.
Т, А, Й,
Л, Е,
Р.
Дякую.
- Я пишаюся вами. - Дякую, шефе.
Тайлере, а тепер готуй.
Що?
Готуй.
- Ви - кухар. Отже, готуйте. - Я не знаю, чи зможу я тут готувати.
- Готуйте. Готуйте. - Зараз? Я не...
Готуйте! Ну ж бо.
Що вам потрібно? У нас є все.
- Майстер-клас. - Не бійтеся.
Що вам потрібно...
- Підніміться подивитися майстер-клас. - Прошу всіх наблизитися.
Будь ласка. Тайлер продемонструє свої кулінарні вміння.
- Підніміться подивитися майстер-клас. - Усі, прошу.
Підходьте. Підійдіть ближче.
Що вам потрібно?
- Порей. - Дайте кухарю порей. Порей.
Тут ваше робоче місце. Що ще?
Ш...
- Шмарклі? Вам потрібні шмарклі? - Ні.
- Шалот. - Шалот для великого гурмана!
- Феноменальний містер Смак! - Вибачте, вибачте.
Всі збираються навколо. Ми повинні вчитися у Тайлера.
Це новий метод нарізки, про який ми, на жаль, не здогадувались.
Що ж далі?
Вершкове масло.
Вершкове масло? Вершкове масло. Порей і шалот, обсмажені у маслі.
Я є свідком революції на кухні.
Хочете якийсь білок?
- Ягня. - Ягня!
Так. Думаю, готово, шефе.
- Думаєте, готово? Впевнений? - Ага.
Можливо, ви хочете покласти це в гомогенізатор.
Ні.
Вау.
Це реально досить...
...погано.
ФІГНЯ ТАЙЛЕРА
недоварене ягня, неїстівний соус з шалоту, порею і масла
повна відсутність єдності.
Ви - причина, чому з нашого мистецтва зникла загадка.
Ви це бачите зараз, чи не так?
Вибачте, шефе.
Йди сюди, синку. Підійди.
Іди до мене.
Так, шефе.
Тепер ви теж вільна.
Леді та джентльмени, я хочу вибачитися перед усіма вами.
Те, що ви щойно побачили, не було частиною сьогоднішнього меню.
Ми прагнемо досконалості,
якої, звичайно, не існує, і це важка істина, яку я не можу прийняти,
тому, прошу, пробачте мене.
Ходімо зі мною.
На цьому наш майстер-клас завершено.
Поверніться на місця.
Послухайте.
У нашому меню залишилася лише одна несолодка страва.
Це означає, що треба готуватися до десерту.
Для десерту потрібна велика діжка, що має бути тут, у кутку.
Бачите діжку?
- Ні. Ні, не бачу. - І я не бачу.
Тому що моя недбайлива колега Ельза забула комусь доручити її принести.
Тож, Марго, я доручаю це вам.
- Мені? - Так. Пам'ятаєте коптильню?
Можливо... Я не...
- Шефе можливо, хтось із нас має... - Марго зараз одна з нас, Ельзо.
Правильно, Марго?
- Так. - Так, що?
Так, шефе.
Ельзо, дати їй ключ від коптильні.
Так, шефе.
Ідіть.
Іди!
Вибачте.
Перепрошую, шефе.
Сер Словік.
Агов.
Привіт.
Отже...
Що я насправді...
Я просто хотів сказати, тому що...
Слухайте, я не хочу здаватися схожим на інших, проте,
я просто не думаю, що це дійсно справедливо.
Можливо.
Якщо...
Ви хочете знати, чому вас покарано?
Авжеж.
Я бачив фільм Викликаю доктора Сонце, і мені він не сподобався.
Зачекайте, що?
Це була неділя.
Мій єдиний вихідний день за місяці.
Той безцінний день, коли я міг жити для себе.
Я пішов на фільм Викликаю доктора Сонце у кінотеатр, сам.
Але заждіть, я не знімав його. Я лиш грав.
Пам'ятати ваше обличчя у фільмі
і бачити вас знову зараз - це не дає мені спокою.
Мучить мене.
Що трапляється з митцем, коли той забуває свою мету?
Це жалюгідно.
Ні, ви маєте рацію.
А що з нею?
До якої школи ви ходили?
Браун.
Студентська позика?
Ні.
Перепрошую. Ви помрете.
Покидьок.
Серйозно?
Нікому не можна у будинок шефа.
Думаєте, ви особлива?
Ви порушили це правило.
Я дбаю про клієнтів, щоб шеф дбав про меню.
Ви були неприємністю, відтоді як приїхали.
Перепрошую.
Можна, я запитаю:
Навіщо помирати за нього?
Вам мене не замінити.
Замінити вас?
Повірте мені, у мене немає...
Ні, ні. Ні!
ГОМОГЕНІЗАТОР
Стоп!
Досить!
Він не казав мені про діжку.
Я не забула.
О Боже!
Ультрасучасний шеф-кухар ресторану Тантал.
Автор: ЛІЛІАН БЛУМ.
ПРАЦІВНИК МІСЯЦЯ У ГАМБУРГЕРАХ ГОУВІ СЕРПЕНЬ 1987 Р. ЮЛІАН СЛОВІК
Поцілуй кухаря.
О, Боже мій.
Алло?
З днем народження, Брайсе,
З днем народження тебе.
Ти сказав їм, що у мене день народження?
Здавалося смішним три години тому.
Дякую.
Залиште це там...
і займіть своє місце.
Я хочу, щоб ви дещо зрозуміли, Марго.
Я - чудовисько.
Ні, був чудовиськом.
І повією.
Але сьогодні все, що я роблю, чисте.
Самовіддане.
І нарешті біль майже зник.
Руки шеф-кухаря.
Кам'яні руки.
Я здатний голіруч донести пательню з плити до вашого столу.
Мене вже ніщо не ранить, Марго.
Як казав доктор Кінґ: Наш болісний досвід підказує,
що свобода добровільно не дається гнобителем;
Її має вимагати пригнічений.
Він щойно цитував Мартіна Лютера Кінґа?
- Так. - Так, цитував.
Що?
Бачу, ви знайшли наше радіо.
Очистити залу, негайно!
Це човен!
Ви когось викликали?
- Це човен. - Це човен.
Що? Що ви робите?
- Легше! Ану тихіше! - Що ви з ним, у біса, робите?
Бро, полегше з ним!
Тугіше, тугіше.
Добре.
У вас буде спокуса попросити його про допомогу.
- Навіть благати. - Ні, ні.
Це було б нерозумно. Він не може вам допомогти.
Запитайте у себе дві речі.
Перше: Чи згодні ви, щоб через вас загинула безвинна людина.
І друге: Чому за весь вечір
ніхто з вас не намагався чинити сильніший опір?
Щоб вибратися звідси?
Чесно кажучи, ви, напевно, могли б.
Подумайте про це.
Добрий вечір, офіцере. Чим вам допомогти?
Я отримав повідомлення про порушення.
Тут?
Що за порушення?
Насильство.
- Ви власник? - Я - шеф-кухар.
Власник нещодавно змінився, але це вже інша історія.
Тепер я не хочу бути грубим, але, як бачите...
ми саме подаємо страву.
Тут хто-небудь подавав короткохвильовий сигнал про допомогу?
Ми не в звичці подавати гостям
радіоприймачі з короткохвильовим сигналом до страв.
Гей.
Ви...
Так, так, так. Це я.
Вау. Я - ваш великий фанат.
Дякую.
Бажаєте його автограф?
Не хочу вас турбувати.
Ні. Не потурбуєте.
Просто у мене немає...
Ні, у нас є ручка.
Давайте зробимо це.
Ага.
Дякую.
- Як вас звати? - Дейл.
Дейл. Як справи, Дейле?
Привіт.
Ви чудовий.
Ми з дружиною любимо...
Як він називається? Фільм, де ви граєте хірурга.
Ага.
Викликаю доктора Сонце.
Ага! Так, чудовий фільм.
Ось.
Дуже дякую.
Гаразд.
Ще раз даруйте, що потурбував.
Я піду.
За все, що ви робите, в будь-який час.
Дякую вам за службу.
ДОПОМОЖІТЬ НАМ
Руки за голову! Всім! Негайно!
Ні, ні. Ви несерйозно.
Ви жартуєте.
Я не жартую, сер.
Ну ж бо. Ясно, що є непорозуміння.
Допоможіть нам!
- Так! Так! - Він хоче вбити нас усіх!
Поверніться до своїх місць! Всі! Негайно сядьте на місце.
Він, у біса, божевільний!
Поверніться на свої місця.
Тиша! Всі, поверніться туди, де ви були.
Сядьте. Негайно!
Тихо!
- Це він! Це він! - Він!
- Всі! - Він хоче вбити нас усіх!
Мовчіть!
Ви.
На коліна з руками над головою. Негайно.
Так!
Дякую!
Тобі ґаплик!
Так! Так! Так!
О, Боже мій!
Усі інші покидьки теж з ними заодно, сер. Обережно.
- Заспокойся! - До біса вас!
- Спокійно. - До біса вас!
Нікому не рухатися, поки я не скажу.
Нікому не рухатися!
- Ні, ні! - Що ви робите?
Гей, гей, гей.
- Він, він! - Ні!
Дякую, Дейле. Дякую.
Молодець.
На кухні всі працюють разом, або ніщо не працює.
Ми працюємо в команді.
Ви...
Марго з Небраски.
Ви зрадили наш священний зв'язок довіри.
І показали своє вміння бути байдужою.
Я помилявся.
Ви їдець. Ви з тих, хто бере.
Як і всі інші.
Фінальна страва! Подача за п'ять хвилин!
Так, шефе!
Мені не подобається ваша їжа.
Що ви сказали?
Я сказала, що мені не подобається ваша їжа,
і я хотіла би віддати її назад.
Мені шкода це чути.
Що саме вам не до душі?
Для початку...
ви позбавили їжу радості.
Кожна страва, яку ви подавали - То якась інтелектуальна вправа,
а не те, що дарує насолоду.
Коли я їм вашу їжу,
відчувається, що готували без любові.
Це смішно. Ми завжди готуємо з любов'ю.
- Хіба ні? - Так, шефе!
Всім відомо, що любов є найважливішим інгредієнтом.
Тоді ви обдурюєте себе.
Ну ж бо, шефе. Я гадала, що сьогодні вечір гіркої правди.
Ось вам правда: Ви готуєте з одержимістю,
не з любов'ю.
Навіть ваші гарячі страви холодні.
Ви - шеф-кухар.
Ваша єдина мета у житті - Це смачно нагодувати людей,
і ви зазнали невдачі.
Ви зазнали невдачі.
І набридли мені.
І найгірше - це те,
що я досі до біса голодна.
Ви все ще голодні?
Так.
Наскільки?
До смерті.
Чого ви хочете?
Що у вас є?
Все.
Знаєте, чого я хотіла би насправді?
Скажіть.
Чізбургер.
Так, ми можемо зробити чізбургер.
Справжній чізбургер.
Не якесь фантазійне деконструйоване авангардне лайно.
Справжній чізбургер.
Я зроблю вам дуже хороший, дуже традиційний чізбургер.
Не думаю, що ви на це здатні.
Ви відчуєте, що ви їсте перший чізбургер у своєму житті.
Дешевий, який ваші батьки навряд чи могли собі дозволити.
Покажіть мені -Який хочете?
Середнє просмаження. Американський сир.
Американський сир - Найкращий сир для чізбургера,
тому що він плавиться, не розтікаючись.
Скільки з мене?
9,95 доларів.
Це з картоплею фрі?
- Нільсе. - Так, шефе?
- Фритюрниця ще увімкнена? - Так, шефе.
Селянську чи соломкою?
От зараз...
це чізбургер.
Ага.
Це чізбургер.
На жаль, очі б ще їли, а в шлунок уже не лізе.
Ну, я розумію.
Можна решту з собою?
Хвилинку, будь ласка.
ДОДАТКОВА СТРАВА: ЧІЗБУРГЕР
просто добре приготований чізбургер.
Один чізбургер із собою.
І подарунковий пакет.
Дякуємо, що повечеряли в Готорні.
Дякую...
За все.
Перед останньою стравою ми сформували рахунки.
У нас не прийняті чайові, тож винагорода уже в чеку.
І, будь ласка, візьміть подарункові пакети.
Там трохи дрібничок.
Буклет наших місцевих постачальників,
домашня гранола,
один з пальців Дага Верріка
і копія сьогоднішнього меню.
Ні, ні.
За рахунок журналу.
Я сказав, що ти не підеш.
Отже, ще раз...
дякую, що повечеряли з нами сьогодні.
Ви представляєте крах мого мистецтва
і мого життя.
Тепер ви станете його частиною.
Частиною того, що я сподіваюся, є моїм шедевром.
А тепер - остання, десертна страва, грайлива варіація звичної класики.
Це смор.
Найагресивніша з можливих атака на смакові рецептори.
Неетично зібраний шоколад і желеподібна солодка вода,
ув'язнені у крекери промислового призначення.
Це страшно, як смертний гріх, але ми асоціюємо це з невинністю.
З дитинством.
Мамою і татом.
А от трансформує цю довбану потвору лише вогонь.
О Боже.
Очисне полум'я.
Він живить нас, зігріває...
перетворює, гартує
і знищує.
Треба віддатись вогню.
Господи Боже! Будь ласка.
Ми повинні бути очищені.
Оновитися.
Як мученикам...
або єретикам.
Хай нас поглине...
і вродить наново.
Дякую.
Люблю вас усіх!
Ми любимо вас, шефе!
СМОР
маршмелоу, шоколад, крекери, клієнти, співробітники, ресторан.
МЕНЮ
Переклад субтитрів: Ганна Волошина