DrSi Partis
vas vabi, da izkusite
MENI
Punči, prosim, ne kadi. Ubilo ti bo brbončice.
Potem bodo umrle zadovoljne.
Margot, tole nocoj je pomembno.
Mešanica okusov je skrajno prefinjena.
S kajenjem si uničiš možnost, da bi uživala v njih. –Daj, no!
Prosim te. Prosim.
Prav. Jezus! –Hvala.
Hvala bogu.
Bo prostora za vse? –Zlahka. Vse skupaj je 12 gostov.
Na večer? Kako se jim to izplača?
S 1250 $ na osebo.
Zafrkavaš? Bomo jedli rolexe?
Ne pokvariva užitka s cenami. Prepustiva se. Naj bo čarobno.
Ti plačaš.
Ni slabo! –Hvala.
Zaslužiš si, srček. –Veš, kdo bo navdušen? Betty!
Jebite se, računovodstvo. Niti večerja s stranko ni.
Pizde smo, ne?
Krasno.
Pred pozdravom iz kuhinje bodo pijani.
Živjo! –Z barko. Kako pa bi po tvojem prišli na …
V petah hodiš po mostičku.
Pizda.
A si ti ja nor.
Lillian Bloom. Ljubi bog.
Kdo je Lillian Bloom? –Kulinarična kritičarka pri Saveurju.
Dejansko je ona odkrila Slowika.
No, zdaj je uradno. Nocoj bo noro.
Vkrcajte se za Hawthorn!
Hawthorn! Vkrcajte se!
Dame in gospodje, udobno se namestite med kratko plovbo do Hawthorna.
Hvala. –Pozdrav!
Postojte, tovariši! Upajmo, da je sposobna za plovbo.
Ja, res.
Barkaške šale. –Ja, barkaške.
Na barki smo. –Ja, res.
Zvezdnika imamo na barki. –Zvezdnik je tu.
Komaj zvezdnik. Nismo več 1998. –Zvezdnik je.
Ojoj, poglej. –Ne bi morala poskrbeti, da me ljudje ne nadlegujejo?
Veš, da te niso nadlegovali. –Kot otrok sem videla njegove filme.
Menda je hud gurman. No, ima se zanj.
Mojster Slowik vam izreka dobrodošlico s surovo ostrigo z emulzijo mignonette
z limonovim kaviarjem in listom ostrige. Dober tek.
Čudovito. Hvala. Ena njegovih klasik.
Limonovi biserčki so narejeni z alginatom.
Alginat pa je …
Alge. –Ja, seveda.
Ribniška sluz. –Ni … –Okusno.
O, mojbog. Komično.
Dejansko je komično dobro.
Dobro je. Čeprav imam raje samo ostrige. Obožujem jih.
Ne, ne. Za ravnovesje sestavin gre.
Občutiti jo moraš v ustih.
Ne govori "občutiti v ustih". –Prepozno. Občuti v ustih.
Živjo. –Hvala.
Kot na maturantskem plesu. –Res? Nisem šel.
Resno? Zakaj ne? –Ker ni pristala nobena kul punca kot ti.
O, revček.
Klinc gleda tiste mrhe.
Bryce. –Dobrodošli.
Dobrodošli, g. Lorimer.
Živjo. Felicity Lynn. –Dober večer.
In Damien Garcia. –In g. George Diaz. –Si jim dala moje pravo ime?
Seveda sem dala tvoje pravo ima. –In paparaci?
Paparaci? Na otoku smo.
Dobrodošli na Hawthornu. G. Ledford in gdč. Westervelt?
Ne. Opravičujem se. Ne, tisto …
To ni gdč. … Sprememba. Gdč. Westervelt ni mogla.
To je gospodična … –Margot sem.
Zdravo. Me veseli.
Margot. Dobrodošli.
Trudili se bomo, da boste čim bolj uživali.
Kar sem. –Hvala.
Mojbog, oprosti. Nerodna situacija. Oprosti.
Ne, v redu je. Nič ne skrbi.
Oprosti.
G. Leibrandt, ga. Leibrandt. Dobrodošli.
Če vas ne moti, bi šla kar v restavracijo.
Velikokrat sva bila na ogledu. –Res je.
Cenjeni gostje lahko nadaljujejo pogovor v tej smeri.
Hvala. Prosim, kar za mano.
Kaj snemaš zdaj? –Hvala za vprašanje. Ljudje me še poznajo.
Kariero nadaljujem z moderatorsko fazo. Počnem, kar me veseli.
Otok Hawthorn obsega 480 arov gozda in pašnikov.
Obdaja nas radodarno morje. –O, ja.
Prav zdaj nabiramo tam pokrovače, ki jih boste jedli nocoj.
Ne, a res? Hudiča. –Ja.
Hitreje nabiraj, prijatelj! Sestradani smo!
Všeč mi je občutek nekakšnega bioma kulinaričnih zamisli.
Ja, deluje kot nekakšen uživaški salon. –Ne, po mojem kot biom.
Ja, bolj kot biom.
Prišli smo do baznega tabora Mt. Nakladanja.
Tole je noro.
Povohaj.
Lačni bomo. –Ja, neroden gurman sem.
Obožujem te reči in mojstrov osebni prijatelj sem. –V redu, frajer.
Dimnica je v nordijskem slogu.
Uporabljamo le meso krav mlekaric,
ki ga staramo osupljivih 152 dni, da sprostimo beljakovinske vijačnice.
To! –Smemo noter? –Na spletu sem bral o tem.
Res? Smem pogledati? –Korejski žar.
A se ne dotikajte beljakovin. Niso še zrele.
Kaj se zgodi, če jo postrežete 153. dan? Nastane cel hudič?
Bakterije bi prišle v jedčevo kri in se razširile v hrbtenjačo,
zaradi česar bi ohromel in kmalu zatem tudi izdihnil.
Ja, res bi nastal cel hudič.
Še dobro, da smo profiji, ne?
Rad bi delal zanjo. –Kul.
Tukaj živimo.
Dejansko živite tukaj? Vsi?
Vsi. Razen kuharskega mojstra.
No, ja.
Skupinski duh. Ne? –Ne, g. Feldman.
Mnogo več je.
Tu smo družina.
Dan se začne ob 6h s petimi urami priprav.
Žanjemo, fermentiramo.
Koljemo, mariniramo.
Utekočinjamo, sferificiramo. Želiramo.
Želirajo? –Želiramo.
Večerja traja po navadi štiri ure in 25 minut.
Dan se konča precej čez 2h zjutraj, zato je najbolje, da živimo tu.
Ste kdaj izmozgani? –"Izmozgani"? –Opravičujem se.
Utrujeni od enakega dela.
Mojster ima zase najvišja merila, in mi tudi.
Mozga ne uporabljamo, razen z namenom izboljšanja okusa.
Kdo je torej lačen?
Na koncu bomo dobili hrano, ne? –Morska hrana na mizo.
Elsa. Oprostite.
Elsa, živjo.
Kdo živi tam? –Mojster.
Si jo lahko ogledamo?
Niti mi ne smemo v mojstrovo kočo.
Pridi, ne smemo vznemirjati gospoda cesarja kulinarike. –Prav.
Ni koza najveličastnejše bitje vseh časov? –Ne, ne, včasih so …
Misliš, da bi ga izbral?
Po mojem bi časovno nastavili objavo. –Da prideš na najboljša mesta?
Rezerviram najboljša mesta. –Z mojim imenom.
Še enkrat živjo. –Gospodje, parfé?
Poglej ta razgled.
Bi se slikal?
Kam gremo, šef?
Presediva se.
Gospodična … –Mills.
Gdč. Mills, sedeli boste na sedežu gdč. Westervelt.
Bolje boš videla. –Ni mi treba bolje videti.
Proti kuhinji bom gledal. –Hvala!
Najprej bova rosé. –Uživajte.
Opazujete lahko kuharje pri inovacijah.
Prosim pa, da ne fotografirate naših jedi.
Mojster verjame, da je lepota njegovih stvaritev v minljivosti.
Pridi, ne smeva zamuditi tega.
Uporabljate pri tem pacojet?
Tako je.
Pacojet naredi snegu podoben prah. –Mega.
Ja, imam ga.
Spoznate se, g. Ledford.
Veste, kako se pišem? –Radi poznamo vse, ki večerjajo pri nas.
Je mojster tu? Rad bi govoril z njim. –Raje sedite.
Postregli bomo.
Prav, hvala.
Še lambrusca, gospa? –Skrb za detajle je huda kot hudič.
Vedel je, kako se pišem. –Ti pa ga nisi vprašal po imenu. –Saj veš.
Tam je.
Jebenti. Me gleda?
POZDRAV IZ KUHINJE
To je zate brez okusa? –Če pa je.
Rad imaš zimo, ne? –Niti ne. –Klinčev čudak.
Stisnjena in vložena kumarična melona, mlečni sneg in črna čipka.
Hvala. –Dober tek.
POZDRAV IZ KUHINJE kumarična melona, mlečni sneg, čipka
Ta trenutna obsedenost s snegom.
Uradno gre za kugo, in nihče ni imun.
Okusiš kozlička? Čisto na koncu, mladega.
Rekla je, da je mleko. Kaj pa vem.
Ni povedala, od katere vrste. –Res ni.
Rada bi slišala tvojo zamisel za oddajo. Prej naj se zahvalim za zadnji dve leti.
Ta priložnost je bila … –Najboljša v življenju?
Naj jih bo še mnogo več. –Rada bi nazdravila v slovo. Mi dovoliš?
Ni slovo. –Ja, je.
Novo službo začenjam. –Ojoj!
Mama mi je uredila službo pri Sonyju. Dva tedna nazaj sem povedala.
Tu sta moj službeni telefon in kartica. –Kaj počneš? Ni prenosljiva.
Ključ tvoje hiše v L. A.-ju.
Nimam žepa. –Od stanovanja v New Yorku
in še drugega, za katerega žena ne ve.
Kako je Amanda?
Se bomo pogovarjali o zasebnem življenju? –Tudi jaz se nočem.
Se ne bi? –Ali se moramo?
Nisva dobro, Bryce.
Z Amando nisva dobro. Ni dobro.
Po tvoji krivdi? –Ne, njeni. Pisati sem moral njeni sodelavki.
Seveda po moji krivdi, jebenti. Kreten sem.
Vsaj službo imamo. –In denar. –Službo in denar.
To, srček.
Bedneži smo. –Stari, naj nas kdo ustreli.
Ljubi Jezus, rad bi živel tu notri.
Je v redu,
ker nisem tako navdušena kot ti?
V redu je. Z najbolj kul punco sem.
Kaj je ta tvoja reč s hrano?
Kaj pa vem. Veš, ko imajo ljudje za idole športnike in glasbenike,
slikarje in podobno? Ti ljudje so bedaki.
Njihovo početje ni pomembno. Igrajo se z žogami, ukulelami.
Kuharski mojstri se igrajo s surovinani samega življenja.
In smrti.
Dvakrat ali trikrat sem gledal vsak del Chef's Table.
Slowika sem gledal dvajsetkrat.
Kako je pojasnjeval, kdaj je zelena jagoda popolno nezrela.
Gledal sem, kako je krasil surovo pokrovačo v predsmrtnem mišičnem krču.
To je umetnost na robu brezna. Kjer deluje tudi Bog. Enako je.
Lepo povedano, Tyler.
Nehaj, nikar. –Ne, resno mislim.
Mislim, da počasi razumem.
Res? –Ja, malce.
PRVI HOD
Dobro. –Ja, mojster.
Dober večer.
–Dober večer. –Zdravo.
Dobrodošli na Hawthornu.
Sem Julian Slowik in nocoj vas bomo z veseljem nahranili.
Zavesa se dviga.
V naslednjih urah
boste zaužili maščobe,
sol, sladkor, beljakovine,
bakterije, glive,
različne rastline in živali
ter občasno ves ekosistem.
Vendar vas moram prositi eno.
Samo eno.
Ne jejte.
Je resen?
Okušajte.
Uživajte. Naslajajte se.
Razmišljajte o vsakem grižljaju, ki ga daste v usta.
Bodite pozorni.
Nikar pa ne jejte.
Naš meni je predragocen za to.
In ozrite se okoli. Tu smo, na tem otoku.
Sprejemajte.
Sprejemajte vse.
In odpustite.
In ko smo pri tem,
hrana!
Ja, prinesite!
Prihaja.
Kot pihalni orkester.
Prva jed se imenuje "Otok".
Na krožniku imate rastline z otoka,
položene na kamne z obale,
prekrite z rahlo zamrznjeno prefiltrirano morsko vodo,
ki se bo stopila in dala okus jedi.
To je prej nabiral tisti tip. –Prosim?
Oprostite, mojster.
Je že v redu. Res so prav tiste pokrovače.
O tej jedi si zapomnite naslednje.
Mi, ljudje na otoku, nismo pomembni.
Otok in hranila, ki jih daje,
obstajajo v najpopolnejši obliki, ne da jih nabiramo,
obdelujemo ali prebavljamo.
Dogajanje v tem prostoru je brez pomena
v primerjavi z dogajanjem zunaj v naravi,
v prsti, v vodi,
v zraku.
Smo zgolj prestrašena nanosekunda.
Narava je brezčasna.
Dober tek.
Res vedra misel.
Jokaš?
Nadvse ganljivo se mi zdi. Prelepo je.
Skoraj prelepo, da bi pojedel.
Veš, najprijetnejša restavracija v mojem domačem mestu …
Saj ne misliš, da je mojster jezen name? Zaradi pokrovač?
Ni ga treba klicati "mojster".
Po mojem sploh ne ve, da živiš.
Želim si, da bi mu …
Bil všeč? –Ja, recimo.
Tyler, stranka si. Plačaš, da ti postreže.
Ni pomembno, če si mu všeč ali ne.
Res je. Kaj hočeš reči? –Nič.
Sprosti se, pojej svoj kamen.
In za zraven vino prijateljev iz Caroline Morey,
chassagne-montrachet premier cru 2014.
Ne le iz enega vinograda, temveč iz ene vrste trt.
Odlično. –Čarobno je.
Mnenje? Zdi se mi precej …
Na pol veličastno. Na trenutke je tu. –Na trenutke.
Okrasitev kliče po potrditvi. Spincetano je do obisti.
Vendar ima okus, čisto je.
Zelo talaško.
"Talaško"? –Morsko.
Talasa je bila starodavni duh morja. –Talasa in Pont.
Tako je.
Morje jemo.
Tako je.
Kakšno je?
Dobro. –V oddaji ne moreš reči samo "dobro". Malo moraš olepšati.
Lepo te prosim. Saj ni možganska operacija.
Oddaja o hrani raznih krajev je. –Vem, torej mi jo hvali.
V Italijo greva.
Posnamemo mene v kapri hlačah na pastelno zeleni vespi,
kako se peljem v Giuseppejevo sirarno.
Tam jem sir in potem je moj bližnji posnetek.
Zaprem oči in zaigram orgazem. Potem gremo v Južno Afriko.
Mogoče omenim, da rasizem ni v redu. In glej ga, staknem emmyja.
Lahko zdaj jem? –V ponedeljek boš tole prodal trem ponudnikom?
Ja, v glavnem. –Klinčev ljubi Jezus. Polomija.
S kaznijo za vožnjo pod vplivom ne moreš v Južno Afriko.
Ti je všeč? –Hrana za vidre? Ja, solidna je.
Domači kuhar Ricardo mi je pripravil enako dobre školjke.
Ricardo je neverjeten. –Izjemen.
Lahko bomo vsaj rekli, da smo bili tu.
Oče je govoril, da kupiš izkušnjo.
Tukajšnja pokrajina je podobna predmestju.
Kaj, klinca?
Zadnjič sem videla Perryja pri DeLaurentiju.
Kako je?
Saj veš.
Perry.
Hvala.
Postrežemo čez pet minut! –Ja, mojster!
DRUGI HOD
Bo ves čas to počel?
Kruh obstaja v različnih oblikah že 12000 let,
posebej med revnimi.
Moka in voda. Kaj je lahko preprostejše?
Še danes predstavljajo žitarice 65 % vsega kmetijstva.
Sadje in zelenjava komaj 6 %.
Starogrški kmetje so za zajtrk pomakali svoj suh borni kruh v vino.
In Jezus nas je učil moliti tako, da prosimo za svoj vsakdanji kruh.
Je, in je vedno bil, hrana preprostega človeka.
Vi, moji dragi gostje, pa niste preprosti ljudje.
Zato nocoj
ne boste dobili kruha.
KRUHOV KROŽNIK BREZ KRUHA nič kruha, pikantni dodatki
Saj se heca. –Heca se.
Napredna kuhinja. –Kako … Ne heca se.
Ne postrežeš kruha v restavraciji, znani po kruhu. Srčkano.
Kaj? –Hvala. Saj ne gre za šalo, ne?
Kaj? –Ne.
Najbrž je fora. Ste resni?
V tem duhu naj vam teknejo dodatki brez dodatka.
"Kruh, ki ga nocoj ne boste jedli, je narejen iz stare mehke pšenice,
pridelane z našimi partnerji pri Tehachapijskem žitnem projektu,
namenjenemu ohranitvi starih žit."
Tole je noro.
Priznam, da je tole sranje okoli odsotnosti kruha
res odlično.
Malce pretirano je, ne?
Hudobno je.
Vedno je zagreto preučeval zgodovino hrane družbenih razredov.
Tako kot jaz. –Seveda.
Čeprav moram reči, da se zdi tale emulzija rahlo ločena.
Ja, nisem nameraval omeniti. Opazil sem takoj, ko so prinesli.
Uničena je.
Ja, česar res …
V tako prefinjeni restavraciji ne bi smel videti tega. –Ampak je tu.
Ojoj. Tole je napredna predrznost.
Kako vplete zgodovinske prispodobe.
Cilj igre je uganiti, kaj je vseobsegajoča tematika obroka.
Do konca ne bomo vedeli.
Čakaj, ti je tole všeč? –Ja.
Dejansko te žali.
Ne, ne razumeš.
Za koncept gre. –Vem, kaj je koncept.
Verjemi, zgodbo pripoveduje. Zato je njegova hrana vznemirljiva.
Ni le kuharski mojster, temveč pripovedovalec.
In briga ga za pravila.
Mogoče sem preprosta, a za nekatera pravila ti mora biti mar.
Kot recimo, da daš hrano ljudem v restavraciji.
Draga, nihče ne bi rekel, da si preprosta.
Sama pečem kruh. –Res? Nisem vedel.
Ja, podeželskega. V kmečkem slogu, kvašenega.
Kakšen kvas pa uporabljaš? –Svojega delam iz jabolk.
Seveda delaš svojega iz jabolk.
Ti porednica.
Gdč. Bloom?
To je še ena ločena emulzija.
S spoštovanjem mojstra Slowika.
Oprostite. –Je vse v redu, gospod?
Dejansko ne. Hvala za vprašanje.
Hrana je odlična in razumemo to konceptualno reč.
Toda, prosim, bi lahko dobili malo kruha? In brez glutena za prijatelja? –Ne.
Ne? –Ne.
Dobro. –Res duhovito in nisem hotel uporabiti tega,
toda veste, kdo smo, ne? –Ja.
Res? Veste, kdo smo? –Vem, kdo ste.
Torej veste, da delamo z Dougom Verrickom.
Ne, delate za g. Verricka. –Tako je. –O, klinc.
Torej veste, da smo na isti strani.
Zato nam prinesite malo kruha, prosim.
Nikomur ne bomo povedali, obljubim. –Ne.
Ste rekli "ne"? –Ja, rekla sem "ne".
Dobro. –Dobro.
To bo vse, hvala.
Smem? –Ni vam treba … Prav.
Jedel boš manj, kot si želiš, in več, kot si zaslužiš.
Z veseljem vam ustrežem.
Ostal bom v ketozi, kar je dobro.
Brez kruha te osredotoči.
Odlično je. Balzamirajte me s tem.
Ne boš pokusila? –Ne.
Ne? Odlično je.
Potem bom pojedel jaz. –Izvoli.
Po nesreči je bilo. –Tudi najboljšim se zgodi.
Opravičujem se. Bila … Res mi je žal.
Niste se dotaknili hrane.
Nobene hrane ni.
No, to je hrana.
Še veliko hrane bo. Nočem se prenajesti. –To ni možno.
V izogib temu sem natančno priredil porcije.
Ne boste se prenajedli.
Prosim, jejte.
Meni ima smisel le, če jeste.
Toda rekli ste, naj ne jemo.
Veste, da nisem tako mislil, gospa.
Hvala za vašo skrb,
a se znam sama odločiti, kdaj bom jedla in kaj.
Hvala.
Kako ponižujoče. –Ponižujoče?
Tyler, tip je kreten. –Prosim, nikar.
Ne bi smela biti tako nesramna. –Kaj?
Prosil je, da ješ. –Ni mi všeč. –Vsaj poskusi.
Prosim.
Postrežemo čez tri minute, prijatelji! –Ja, mojster!
TRETJI HOD
To je letnik 2013 pinot noir Rossa Cobba.
S paličnim mešalnikom smo ga ekstra prezračili, da ga prebudimo iz spanja.
Slavonski hrast, bogata češnjeva in tobakova nota
ter nežen občutek hrepenenja in obžalovanja.
Ja, uživajte. –Hrepenenje in obžalovanje.
Moja najljubša.
Spet zre.
Od kod jo poznava? –Saj je ne.
Res je podobna Claire.
Zakaj to ponavljaš? Ni ji.
Se ti ne zdi? –Zdaleč ni podobna najini Claire.
Ta enaki zasanjani izraz.
Prosim, ne bodi obsedena.
Vem, recimo, da bi odšla, čeprav ne boš,
kam bi šla?
Sodirektorica pridruženega razvoja. –In kaj, hudiča, je to?
V razvoju je, zato bi razvijala ali pomagala razvijati reči.
Zakaj bi bilo to bolje od dela zame? –Ker je v tem prihodnost.
Korporacijska … Drugačna prihodnost. Je zdaj jasneje?
Pri korporacijski … –Hvala bogu, da je samo domnevno.
Naslednja jed se imenuje "Spomin".
In to naj bi vzbudila. Spomin.
Zato vam bom opisal svoj spomin.
Ko sem odraščal, otrok v Waterlooju v Iowi,
je bil ob torkih taco večer. –Ja!
Taco torek! –Ja!
In ta gospa tukaj je moja mama.
Kot vidite, je pijana.
Nič nenavadnega.
Ko sem imel sedem let,
je nekega torka oče prišel pijan domov.
Hudo pijan. Tudi to ni bilo nenavadno.
Mama se je razjezila, kričala je nanj,
on pa ji je ovil telefonsko žico okoli vratu in zategnil.
Jokal sem.
Kričal sem, rotil sem ga, naj neha.
Da je nehal,
sem ga moral zabosti v stegno s kuhinjskimi škarjami.
Mama, spomniš se tega, kajne?
Tisti večer bi ga najbrž moral zabosti v goltanec.
A kot otroci nismo tako pametni.
Kot si lahko predstavljate, smo si zapomnili tisti taco večer.
Hvala bogu, da ga ni. –Kaj je tole?
Dramatično. –Ti je bilo všeč?
Zaradi takih zgodb je kuharski umetnik.
Ta tip ima pa res črn smisel za humor.
Čustven tip je.
Torej, na krožniku imate
dimljeno piščančje stegno al pastor
in naše domače tortilje iz starega žita,
ena Hawthornovih posebnosti. –Hvala.
Nenehno spreminjamo meni,
kot pa ve gdč. Bloom, je to od prvega dne naša jed.
Kot ste nekoč rekli …
S tem ste zasloveli. –S tem sem zaslovel.
Sprašujem se, kje sem zaslovel.
Ker vedno iščemo inovacije in ker se bojimo neznatnosti,
smo posodobili klasiko.
Podobe na tortiljah so narejene z laserjem.
Prvič smo ga uporabili.
Upam, da bo taco večer v nas vzbudil spomine.
Dober tek.
Seveda je moral postreči taco.
Izvoli.
Kaj je na njih? –Restavracije.
Ki sem jih ocenjevala in so se vse zaprle.
Torej neke vrste šala. –Po mojem.
Richard, kaj je to?
Čestitke ob obletnici
Taco reč, za taco.
Ne, slike. Midva sva na njih.
Ta je po tem, ko so ti s čela odstranili melanom.
Tu je povoj. Ni lepo, da so naju spomnili?
Tyler, si to ti?
Ja, vse so od nocoj, ko slikam.
Kristus, kaj mu je? –Vedel sem. Ne mara me.
Prekleto. Mislil sem, da ne bo proti.
Naj se opravičim? –Za kaj?
KLIČEMO DOKTORJA SONČKA
Kaj je? –Kličemo doktorja Sončka.
Ojoj, to sem že pozabila. –Neumna vloga, slab scenarij.
Je bilo pa zabavno snemanje. –Mogoče je šala, ker sta prijatelja.
Ja, saj veš, prijatelja.
Sploh imam prijatelje?
Čakaj.
Fantje, kaj, klinca?
So to … –Od kod jim?
KAJMANSKO OTOČJE POTRDILA O TRANSAKCIJI
Tole ni dobro.
Oprostite.
Vam lahko kako pomagam? –Ja.
Kaj, hudiča, je tole? –Tortilje so.
Ja, kaj pa je tole?
Tortilje so z davčnimi zapisi EchoBrita in drugimi dokumenti,
ki kažejo, kako vaše podjetje zaračunava lažne zneske.
Od kod vam? –Mojster žal ne razkriva svojih receptov.
Veste, kako ste najebali?
Pred jutrom vas bomo zaprli. Razumete? –Ne bo potrebno.
Dober tek.
To si ti in …
Kdo je ta ženska?
Kako naj vem? Slika je ponarejena.
Očitno gre za neumno šalo.
Klinčev taco je. Nič ti ne more. –Klinčevi taco, ki bi ga sodišče priznalo.
Če bi nas skušali prijaviti, lahko prepričljivo zanikamo. –Tako je!
Če nas prijavijo, bodo tudi Verricka. Najebal bo skupaj z nami.
Torej smo varni.
A ne?
Ja, v redu smo. –Ja, klinc s tem.
Ne smejo te slikati brez dovoljenja. Noro. –Utihni, da premislim.
Nekako moram to popraviti.
Povem ti, kako boš popravil. Pošlji to sranje nazaj. Oprostite.
Oprostite! –Margot!
Si mi tlesknil s prsti?
Veš, kako dolgo sem čakal rezervacijo? –Ne, in ni mi mar.
Njim ne pošiljaš jedi nazaj, ti otročaj. Zahvališ se, ker so te spustili noter.
Kako si mi rekel? –Otročaj, ker se vedeš kot otrok.
Takoj se mi opraviči. Ne moreš tako govoriti z mano.
Pravzaprav lahko, ker sem plačal. Zato utihni in jej.
Mojbog.
Neverjetno je. Pokusiti moraš.
Ne, hvala. Ne pusti se motiti.
Gdč. Mills?
Vam lahko kako pomagam? –Stranišče iščem.
Tukaj je.
Hvala.
Kaj je za srebrnimi vrati?
Nekaj nadvse posebnega.
Ne, ne smete …
Ne bi smeli biti tu.
Zanima me, kaj natančno vam pri zadnji jedi ni bilo všeč.
Komaj kaj ste pojedli. Zakaj?
Vedeti moram. Zakaj ne jeste? –Kaj vam mar?
Nadvse resno jemljem svoje delo in vi ne jeste.
To me prizadene.
Najbrž nisem ravno lačna.
Povedal sem vam, kdo sem.
Sem Julian Slowik in sem tukaj kuharski mojster. In kdo ste vi?
Znova bom vprašal. Kdo ste?
Margot Mills.
Od kod ste, Margot? –Iz Grand Islanda v Nebraski.
Vam je zdaj kaj lažje?
Bi radi naslov mamine prikolice, kreten? –Ne, niste to, kar želite, da bi mislil.
Kdo ste? –Margot sem.
Nocoj ne bi smeli biti tu.
Umaknite se mi, pizda.
ČETRTI HOD
Še vedno teatralno, a minimalistično, kot japonski minimirasuto slog.
Samo šalil se je, ne? –Ja.
Vzemimo taco. –Dialog je.
Šaljivo je.
Vznemirjen sem.
Pripravljeni smo za naslednjo jed, ki se vam bo zdela … –Oprostite.
Kaj, hudiča, se dogaja? –Smem končati, prosim? Bo v redu?
Hvala.
Dame in gospodje, naj vam predstavim glavnega pomočnika Jeremyja Loudna.
Jeremy je ustvaril naslednjo jed.
Imenuje se "Zmeda".
Je iz Sparksa v Nevadi,
študiral pa je na Kulinaričnem inštitutu v Hyde Parku.
Jeremyjev cilj, kot mi je napisal v iskrenem pismu,
je bil delo zame na Hawthornu.
Je tako, Jeremy? –Ja, mojster.
Jeremy je nadarjen.
Dober je.
Odličen.
Ni pa izjemen.
Nikoli ne bo izjemen.
Obupno si želi moj prestiž, mojo službo, moj dar.
Stremi k izjemnosti, nikoli pa je ne bo dosegel.
Je tako, Jeremy? –Ja, mojster.
Kot jaz v njegovih letih
se je Jeremy za dosego ciljev odpovedal vsemu.
Kot moje življenje je tudi njegovo pritisk.
Pritisk, da bi stregel najboljšo hrano na svetu.
In celo, ko gre vse prav in je hrana popolna,
gostje pa, enako kot kritiki, zadovoljni,
se ne da ubežati zmedi.
Zmedi, ki jo naredite iz življenja,
iz svojega telesa, prištevnosti,
z dajanjem vsega za zadovoljstvo ljudi, ki jih ne boste spoznali.
Jeremy,
ti je všeč to življenje, o katerem si sanjal?
Ne, mojster.
Si želiš moje življenje?
Ne mojega položaja, mojega daru. Moje življenje.
Ne, mojster.
Dame in gospodje, četrta jed,
"Zmeda" pomočnika Jeremyja.
Pizda!
O, bog! –Kaj počnete?
Kaj vam je?
Kaj, klinca, je to?
Šokantno. Nisem pričakoval tega.
Kaj, klinca? –Prosim vas. Sedite. Sedite.
Vse je v redu. –Kaj se je zgodilo? –K meniju sodi.
Del predstave.
Je predstava? –To že ni … –To ste plačali.
Je kaskaderska točka? Kaj je bilo to? –Ekskluzivna izkušnja.
Prosim, sedite na mesta. –Kaj, klinca?
Najlepša hvala.
Je mrtev? –Verjetno je vrečka … –Tu ostanite.
Prosim, sedite. –Uporabili so jih že. –Ni duhovito.
Kaj, klinca? Je to zares? –Kaj se dogaja?
Presneto resnično se zdi. –Ne, ne.
Teater je, ne? –Kaj, klinca, govorite?
Ustrelil se je, jebenti.
Nadvse resnično se je zdelo, Lillian. –Samo teater je. Scenski nastop.
Je res? –Ja, to počne.
Del menija je.
ZMEDA – pod pritiskom kuhana zelenjava, pečen file, krompir,
goveja omaka, kostni mozeg R. I. P. Jeremy Louden
Jejte!
Dober tek.
Naročam peti hod. –Ja, mojster!
Tyler, kaj se dogaja?
Tu imamo biodinamičen cabernet franc
naših prijateljev iz vinarne Domaine Breton.
Nima dodanih sulfatov, malce hlevske arome,
in čudovito se prilega s praženimi beljakovinami. Dober tek.
Odhajava, takoj. –Ogrinjalo moram vzeti.
Pozabi nanj, vstani. –Toda …
G. Leibrandt? –Odhajava. –Je kaj narobe?
Odhajava.
Ni barke za odhod. –Bom pa poklical helikopter.
Brez telefonskega signala bo težko.
Umaknite se, jebenti.
Za božjo voljo, ubogaj. –Uredil bom.
Uredil bom. –S katero roko, g. Leibrandt?
Kako? –S katero roko boste uredili? Z levo ali desno?
Kaj, klinca, govorite?
Naj mi izberemo? –Kaj pa?
Prav, levica.
Prstanec.
Pustite me ven! Ne!
Pustite ga. –Kaj, klinca, se greste?
Počasi, pustite ga! –Pustite starca!
G. Leibrandt, pri miru bodite, prosim.
Kaj, klinca, se greste?
Richard!
Ostanite na mestih.
Kaj …
Kaj se dogaja? Pokličite zdravnika.
Vam pomagam najti vaše mesto?
Tam je prst. Tamle je.
Možak kriči od bolečin! –Prosim, sedite.
Gospod? –Ni duhovito, gospa! Ljubi Jezus!
Vse je del menija.
Mojbog! –Tole je zares, ne? Ne zmorem tega.
Ne morem biti talec. –Pa se pogovori z njim. Poznaš ga, ne?
Izmislil sem si. –Zakaj?
Ker sem vlačuga, ki stresa imena.
Soprogov prstan, gospa.
Hvala. –Malenkost.
Ted!
Resno mislim, da je vse to, da bi naredil vtis na naju.
Prav na naju. Zato mi je poslal sporočilo.
In tole je neverjetno. Kajne?
Igra je osupljiva. –Kaj, klinca, govoriš?
Mojster Slowik vas kliče v kuhinjo.
Smem zraven? –Ne.
Ne, žal mi je, a niste pravi.
Zakaj to počnete? –Niste pravi.
O čem govorite?
Kdo ste?
Margot.
Margot mi je ime.
Veliko Margot sem postregel. Niste Margot, ne.
Zakaj, klinca, je to pomembno?
Pomembno je, ker so meni, seznam gostov,
ves ta večer skrbno načrtovani.
In vi niste del tega načrta.
Vse mi kvarite.
Da bi lahko nadaljeval, moram vedeti, kam naj vas posedem.
Z nami ali z njimi.
Nadvse je pomembno.
Me poste potem pustili živeti?
Živeti? Ne!
Seveda ne.
Ne vidite, da bi to uničilo meni?
Nocoj bomo vsi umrli.
Ni tako? –Ja, mojster!
Vprašanje je torej,
bi radi umrli s tistimi, ki dajejo ali s tistimi, ki jemljejo.
Ampak v vsakem primeru umrem? Samovoljno je.
Ne, ni samovoljno. V tej kuhinji ni nič samovoljno.
Prosim, izberite.
To so pomembno odločitve
in naš meni je časovno določen.
Čez 15 minut bom naredil odmor med hodi.
Do takrat se morate odločiti.
Med našo ali njihovo stranjo.
Tačas pa se vrnite na svoje mesto. Naslednja jed je vrhunska.
Postrežemo čez pet minut! –Ja, mojster!
Vse vas imam rad. –Tudi mi tebe, mojster!
Pizda! Ti je ponudil kakšno jed?
Kaj je? Beljakovine ali zelenjava?
Prekleto. Ni pošteno. Zakaj jo je ponudil tebi?
Ves dan kadiš. Niti okusiš ne, jebenti.
ČISTILEC BRBONČIC čaj bergamotke in rdeče detelje
Osredotočimo se. Kakšen je načrt? Kakšne so možnosti?
Vrata so zastražena.
Ampak mogoče je to igra.
Je kdo videl, če lahko po hodniku …
Fantje, nekaj moramo ukreniti. Ne smemo biti strahopetci.
Tole je vžgalo v mojem filmu Napad. Ko prinesejo pribor, napademo kuhinjo.
Misliš, da smo bolj vešči z noži od njih? –Imamo izbiro?
Ne vem, jebenti. –In kaj bomo potem?
Klinc. Razbil bom okno. –Ja, daj! Daj!
Pizda!
Naj vam pomagam nazaj za mizo.
Pizda.
Žal mi je.
O, bog. –Pizda.
Rek poznamo. "Včasih potrebuješ le skodelico čaja."
Tega sem se naučil med odraščanjem v Bratislavi.
Čaj ne le čisti brbončic,
je tudi balzam pri soočanju s krutimi resnicami.
Preden pa nadaljujemo,
ima kdo vprašanje o meni ali Hawthornu?
Je kakšno vprašanje?
Okusim bergamotko, mojster?
Ja, tako je.
Mojster? –Ja?
Po mojem govorim v imenu vseh, če rečem,
da me zanima oziroma da nas vse zanima …
Čemu vse to, jebenti? –Povedal vam bom.
Glejte nase kot na sestavine v degustacijskem konceptu.
Kaj? –V konceptu okušanja.
V prenesenem pomenu.
Mislim, da tako najlažje opišem.
Vendar pa za večino to ne bi smelo biti presenečenje.
Gdč. Bloom. Lillian, če smem. Moja cenjena zgodnja zagovornica, ve,
kakšno škodo je povzročila mnogim pri služenju za vsakdanji kruh.
Ne, ne. Trenutek, mojster.
Ne, ne, vi ne govorite.
Žal mi je, mojster. Pristali ste na intervju
z Lillian Bloom. –Kako?
In intervju je ustvaril to restavracijo. –Omogočate ji njeno svinjarijo.
Podpirate jo, jo crkljate.
Še več ločene emulzije, gospa.
Navdušilo vas je moje sporočilo z vabilom za današnji večer.
Ker hrepenim po vaši navzočnosti.
Nasitil sem vaš ego.
Pričakovano. Ne, tudi vi ste nahranili moj ego.
Deset minut, gdč. Mills.
Prosim, moj soprog mora v bolnišnico. –Dobro sem, le mojo ženo izpustite.
Moja zvesta stalna gosta.
Kolikokrat sta v zadnjih petih letih jedla tukaj?
Ne vem. Šestkrat ali sedemkrat? –Mislim, da večkrat, Dick.
Enajstkrat.
Večina se ima za srečneže, če jedo tukaj samo enkrat.
G. Leibrandt, prosim, povejte eno jed, ki ste jo tu jedli zadnjič.
Enajstkrat ste z barko prišli sem,
kjer vedno predstavimo vsako jed.
Natančno vam povemo, kaj vam postrežemo.
Povejte mi eno jed, ki ste jo jedli nazadnje.
Ali pa pred tem.
Eno, prosim.
Polenovka. –Kaj?
Polenovka.
–Ni bila polenovka, ti osel.
Bokopluta je bila.
Klinčeva redka pegasta bokopluta.
Je to pomembno? –Za bokopluto je, gospa.
In za umetnika, čigar delo se v vašem črevesju spreminja v drek.
Dovolil sem, da moje delo doseže cenovni razred,
ki si ga lahko privošči le vrsta ljudi v tem prostoru.
In naivno poskušam zadovoljiti ljudi, ki jih ne zadovolji nič.
Začenši z njo.
Toda to je naša kultura, kajne? In moja restavracija je del težave.
Pravite, da je restavracija vaša.
A če smo nocoj tako iskreni, ni vaša.
Prav imate. Doug Verrick je moj vlagateljski angel.
Otok in restavracija sta njegova last.
In ker je Hawthorn moje življenje,
bi lahko rekli, da sem tudi jaz Verrickova last.
Le da se je zdaj malce zapletlo in je Doug Verrick moja last.
O, Jezus. –Mojbog.
Pizdarija. –Kako lahko ustavimo tole?
Ne. –Prosim, ustavi tole.
Povej, kako lahko to ustavimo, in bomo. –Ne morete. –Očitno imamo denar.
Povej, koliko, in ti bomo dali!
Povej klinčevo številko! –Ne.
Ne potrebujem vašega denarja.
Poskrbel je, da si bil odprt med covidom, ti pizda! –Res je.
In dvomil je o mojem meniju.
Celo zamenjavo je zahteval,
čeprav na Hawthornu ne zamenjamo hrane!
Padli angel, prosim.
Ne! Ne, ne!
Kaj, hudiča? –Ne. –Poslušajte.
Tole je klinčevo … –Pravim, da poslušajte. –Ne! Julian!
Tole je noro. –Rekel sem, da poslušajte.
Poslušajte. –Ne, tole je noro. –Samo poslušajte!
Ja.
Slišite?
In …
Potopi se in …
Tišina.
Slišite?
Slišite tišino? Jo slišite?
Ta tišina pomeni,
da sem svoboden.
Čas se je iztekel, gdč. Mills.
Mojster se bo pogovoril z vami v pisarni.
Naprej.
Ste se odločili?
Sem. –In kako ste se odločili?
Da ste imeli prav.
Ne bi smela biti tu.
In to povem s spoštovanjem, ker sem prepričana, da ste briljantni.
Toda vse to
ni namenjeno meni.
Niste prepričani, da sem briljanten, zato ne govorite. Zlagano je.
Prav.
Nisem prepričana, da ste briljantni.
Več sem pričakoval. –Jebite se!
Očitno se bom moral odločiti namesto vas.
Sem sodite, k svoji vrsti.
In katera vrsta je to? –Prelagalci dreka.
Ste mislili, da ne bom dojel? Prepoznam kolegico iz storitvene dejavnosti.
G. Leibrandt. Od kod ga poznate?
Ves večer ga pogledujete. –Mislim, da veste.
Ne, ne vem.
Torej je plačal za izkušnjo.
In vidim, kot ponudnik izkušenj svoji kolegici,
da vas ni zlahka spraviti s tira. Kako vas je torej on vrgel s tira?
Ni me … –Margot.
Rekel je, naj pritrdim vsemu, kar pove in ga gledam v oči, medtem ko drka.
Posebno. –Niti ne.
Precej neizvirno.
S tira me je vrglo,
ker sem mu morala govoriti, da je dober človek in da sem njegova hči,
da me ima rad in da imam jaz rada njega. –Torej je romantik.
Ne, ne potrebujem podrobnosti.
Vem, kaj pomeni slaba stranka.
Ja.
Uživate v nudenju svojih uslug?
Ja.
Vsaj nekoč sem.
Uživate vi v nudenju svojih? –Nekoč sem.
A si že celo večnost nisem želel kuhati za nekoga.
In človek pogreša ta občutek.
Pridite z mano.
Vsi so tako potrti!
Dame in gospodje, za naslednjo jed
vdihnimo svež večerni zrak!
Pridite, gremo ven! –Izvolite. –Pridite, vsi ven.
Če najdemo čoln, lahko pobegnemo.
Tudi redni gostje. Pridite. –Prosim, pojdite za mojstrom.
Mojster, na hitro bi rad govoril z vami.
Pridite! –Za vami, prosim.
Najprej gostje.
Richard.
Pridite z mano.
Na mirni večerni zrak.
Ne bojte se.
Nimate se česa bati.
Mogoče je kje rezervni čoln, da lahko odidemo.
Kam? –Kaj? –Da odidemo kam?
O čem govoriš, jebenti? –Mrtva sva. –V redu je.
Ne, nocoj bova umrla. –Ja, bova.
Naslednjo jed bo predstavila pomočnica Katherine Keller.
Dober večer vsem.
Pred tremi leti me je skušal Julian Slowik pofukati.
Zavrnila sem njegovo osvajanje.
Po tednu dni je znova poskusil. In znova sem ga zavrnila.
A me ni odpustil.
Ne.
Obdržal me je v svoji kuhinji in me ni pogledal v oči
ali me neposredno ogovoril osem mesecev.
To lahko naredi.
Ker je zvezda.
Ker je glavni.
Naslednja jed se imenuje "Šefova nespametnost".
Žal mi je.
Pizda.
Našim moškim gostom ponujamo zdaj možnost bega.
45 sekund prednosti boste dobili,
nato vas bo moje osebje skušalo ujeti.
Če vas ujamejo …
Dobro.
45 sekund se začne zdaj.
Primi. –Kaj? –Oprosti. Daj, veš, da sem grozen.
Čudovita kritičarka si.
Takoj bom poslal pomoč.
Tudi vi.
Pustil vas bom same.
Bi se mi pridružile notri? Mrzlo postaja.
Kar sem.
Prav. –Pridite.
Pojdite!
ŠESTI HOD ŠEFOVA NESPAMETNOST
žepasta rakovica, fermentirana sirotka, suha morska solata, umeboši, kelp
Hvala. –Hvala vam.
Tole je fantastično. Trpkost umebošija
in valovi fermentacije.
Bogato, vendar čisto.
Izvrstno je.
No, nekoč bi mi to veliko pomenilo, gdč. Bloom.
Odlično je. –Ja, res odlično.
Zame je vrhunec ta emojček. –Umeboši.
Umeboši. –Odlično je.
Nadarjeni ste. –Hvala.
Po navadi ne maram pene, toda …
Jebenti, ne teci ob meni! –Ti tečeš ob meni!
Gozd je ogromen, jebenti! Odjebi!
Proč od mene! –Odjebi!
Pizda.
Mojbog.
To.
Poznaš mojega soproga.
Ja, poznam ga.
Dobro.
Lahko nam poveš. Bomo nocoj res umrli?
Ne deluje, če preživite.
Kaj ne deluje? –Meni.
Zakaj ne? –Ker potrebuje zaključek,
ki vse vsebinsko poveže.
Drugače je samo okusno in ni nikomur mar. –Na svoje bi morala.
Lahko ti pomagam pri tem. –Verjamem. –Res lahko.
Morali bi se samo pomeniti
o tem umiranju.
Dejansko sem jaz predlagala, da vsi umrejo.
In res sem ponosna na to.
Bi katera vino? Klinc s tem. –Ja, prosim.
Hvala.
Slišal sem, da je počila.
Pizda!
Posebnost za zadnjega ulovljenega gosta.
Igrica na jajce passard s kislo smetano in javorjem.
Dober tek. –Hvala.
Ne, da vam je en klinc mar,
vendar mi ni ime Margot.
Erin sem. Sem iz Brocktona v Massachusettsu.
No, tako.
Zabave je konec.
Pridite, gospodje.
Dobrodošli nazaj. –Kaj ste dobile? –Gospod, prosim.
Pardon, tole bom vzel. Hvala.
Gdč. Bloom, prosim. Dovolite. Ne, v redu je.
Izvolite. –O, bog.
Kako ti je šlo zunaj? –Odlično, raztrgal sem.
Edini sem uspel pobegniti.
Žal mi je, čista zguba sem. –Nič hudega.
Kradla sem ti denar.
Vem.
Vem, da veš.
Negativno priporočilo sem napisal Sonyju. –Vem, v CC si me dal.
Družba,
naš meni se ne more nadaljevati po načrtu,
dokler ne naslovimo nerešene zadeve.
Vi.
Jaz?
Vi.
Povejte, zakaj ste tu.
Ker sem želel … –Najprej pogoltnite.
Hotel sem izkusiti vašo hrano. –In kaj vam je bilo rečeno?
Kaj vam je bilo rečeno vnaprej?
Da bo to najboljši meni vseh časov. –Tako je. In še?
Da bodo vsi umrli. –"Vsi bodo umrli."
Zmenek ste imeli. Spomnim se, da ste imeli zmenek.
Ne mladenko, ki je nocoj tu.
Kaj se je zgodilo z vašo spremljevalko?
Pustila me je, mojster. –In ste pripeljali Margot.
Zakaj?
Ker ne strežete samo eni osebi.
In ste jo najeli, vedoč, da bo umrla.
Ja. –Ti sebični gnoj!
Ubila te bom, Tyler!
Pomirite se.
Ne morete ji zameriti.
Osem mesecev sem si dopisoval z vami.
Tyler, dal sem vam dostop do našega sveta.
Prisegli ste, da ne boste izdali.
Zakaj sem po vašem to storil?
Želeli ste, da pridem, ker … –Zakaj?
Rekli ste, da veliko vem o hrani.
Tako je. Niste kot drugi, ne?
Veste, kaj je pacojet. Vedeli ste, kaj je bergamotka.
Okusil sem jo. –Ja, prepoznali ste jo.
Razbrali ste jo. –Točno.
Vtis ste naredili name. –Res? –Ja.
Kuhar ste.
Kuharji sodijo v kuhinjo. Kajne?
Ja, mojster! –Res.
Pridite z menoj. –Jaz? Resno?
Ja, nekaj imam za vas.
Dobro. Pridite sem. Pri Elsi je.
Mojstrova halja.
Hawthornovo darilo.
Lepo. –Hvala.
Čudovito izgledate. Kajne, Margot?
Ne izgleda dobro? –Ja, mojster!
Gospodič lepotec.
Označil vam bom haljo.
T, Y,
L, E,
R.
Hvala.
Hvala. –Ponosen sem na vas. –Hvala, mojster.
Tyler, zdaj kuhajte.
Kaj? –Kuhajte.
Kuhar ste, zato kuhajte. –Ne vem, če zmorem tukaj.
Kuhajte, kuhajte. –Zdaj? Ne vem …
Kuhajte! Dajte.
Kaj potrebujete? Vse imamo.
Prosim, oglejte si predstavitev. –Brez strahu.
Prosim, oglejte si predstavitev. –Pridite sem.
Tyler bo predstavil svojo kulinarično strokovnost.
Oglejte si predstavitev. –Vsi, prosim.
Pridite bliže. Kaj potrebujete?
Por. –Dajte kuharju por. Por.
To je vaše delovno mesto. Kaj še?
Ša …
Sranje? Bi radi sranje? –Ne.
Šalotko. –Šalotko za izjemnega gurmana!
Za samega fenomenalnega g. Hrano! –Opravičujem se.
Zberite se. Učiti se moramo od Tylerja.
To je novi način sekljanja, o katerem nismo imeli pojma, nevedneži.
Kaj sledi?
Maslo. –Maslo? Por in šalotka pražena v maslu.
Priča sem kulinarični revoluciji.
Bi radi kaj beljakovin?
Jagnjetino. –Jagnjetino!
Ja, mislim, da je pečeno. –Mislite? Ste prepričani?
Bi ga mogoče zabili v pacojet.
Ne.
Dejansko je
slabo.
TYLERJEVO SRANJE – surova jagnjetina, neužitna omaka iz šalotke in pora,
popolnoma neskladno
Zaradi vas je naša umetnost ostala brez skrivnostnosti.
Zdaj to vidite, ne?
Žal mi je, mojster.
Pridi sem, sinko. Pridi.
Pridi sem.
Ja, mojster.
Zdaj ste tudi vi svobodni.
Dame in gospodje, opravičujem se vam.
Ta prikaz prvotno ni sodil k meniju.
Stremimo k popolnosti,
ki je seveda ni. Težko sprejmem to resnico,
zato mi, prosim, oprostite.
Pridite z mano.
Prikaz je končan. Vrnite se na svoja mesta.
Poslušajte.
Na meniju je samo še ena slana jed. Torej se moramo pripraviti na sladico.
Za sladico potrebujem velik sod, ki bi moral biti tam v kotu.
Vidite sod?
Ne, ne vidim. –Tudi jaz ne.
Ker je moja malomarna kolegica Elsa pozabila naročiti, naj ga prinesejo.
Margot, zato boste vi prinesli sod.
Jaz? –Se spomnite dimnice?
Morda. Ne vem.
Mojster, naj kdo od naših … –Margot je zdaj naša.
Kajne, Margot?
Ja. –Ja, kaj?
Ja, mojster.
Elsa, daj ji ključ od dimnice.
Ja, mojster.
Pojdite. Pojdite!
Opravičujem se.
Oprostite, mojster. Gospod Slowik.
Živjo.
Kaj dogaja?
Glejte, rad bi …
Rad bi rekel, ker …
Ne bi rad izpadel domišljav,
ampak se mi ne zdi ravno pravično.
Mogoče. Če …
Vas zanima, zakaj ste kaznovani?
Seveda.
Gledal sem film Kličemo doktorja Sončka, in ni mi bil všeč.
Prosim? –Nedelja je bila.
Po več mesecih moj prvi prosti dan.
Najdragocenejši dan. Dan, ko sem smel živeti.
Gledal sem film Kličemo doktorja Sončka, sam v kinu.
Glejte, nisem ga režiral. Samo igral sem v njem.
Spomin na vaš obraz v tem filmu
in ko vas zdaj spet vidim, me preganja. Žene me.
Kaj se zgodi umetniku, ko izgubi svoj namen?
Pomilovanja vredno.
Prav imate.
Kaj pa ona?
Kje ste se šolali?
Na Brownu. –Študentska posojila?
Ne. –Žal mi je, umrli boste.
Ti pizda.
Resno?
Nihče ne sme v mojstrovo hišo. Misliš, da si posebna?
Prekršila si pravilo.
Za stranke skrbim, da lahko mojster skrbi za meni.
Odkar si prišla, si nadloga.
Žal mi je.
Smem vprašati,
zakaj želiš umreti zanj?
Ne boš me zamenjala.
Zamenjala? Verjemi, nimam …
Ne, ne!
Nehaj! Dovolj!
Ni mi rekel za sod. Nisem pozabila.
Mojbog!
V Tantalusu mojster predstavi najsodobnejšo tehniko
Piše LILLIAN BLOOM
HOWIEJEVI HAMBURGERJI DELAVEC MESECA
Poljubi kuharja
Mojbog.
Vse najboljše, dragi Bryce,
vse najboljše za te.
Si jim povedal, da imam rojstni dan? –Pred tremi urami je bilo še hecno.
Hvala.
Pustite tam in sedite.
Margot, želim, da nekaj razumete.
Pošast sem.
Ne, bil sem pošast.
In vlačuga.
Nocoj pa je vse moje početje čisto. Brez ega.
In bolečina je skoraj minila.
Mojstrove dlani.
Azbestne dlani.
Lito železo lahko nesem brez zaščite iz vroče pečice do vaše mize.
Nič več me ne boli, Margot.
Kot je rekel dr. King: "Iz boleče izkušnje vemo,
da zatiralec nikoli ne da svobode sam od sebe.
Zatirani jo morajo zahtevati."
Je ravno citiral Martina Luthra Kinga? –Tako je.
Kaj?
Vidim, da si našla našo radijsko zvezo.
Takoj pospravite jedilnico! –Barka je.
Si koga poklicala?
Barka je.
Kaj? Kaj počnete?
Počasi! –Kaj, klinca, mu počnete? –Nežno s tem!
Tesno, tesno.
Dobro.
Imelo vas bo, da bi ga prosili za pomoč. Celo rotili. –Ne, ne.
Nespametno bi bilo. Ne more vam pomagati.
Dvoje se vprašajte.
Prvo, želite res biti odgovorni za smrt nedolžnega človeka.
Drugo, vprašajte se, zakaj se niste ves večer
močneje trudili upreti.
Priti od tod. Iskreno, verjetno bi vam uspelo.
Premislite o tem.
Dober večer, policist. Kako lahko pomagam? –Prijavo sem dobil.
Od tukaj? Kakšno prijavo pa?
O nasilju.
Ste vi lastnik? –Glavni kuhar sem.
Lastništvo se je nedavno spremenilo, a to je druga zgodba.
Nočem biti nevljuden, a kot vidite, ravno strežemo.
Je kdo od tu prek radijske zveze poklical na pomoč?
Nimamo navade streči gostom ob obroku še radijskih zvez.
Ste vi …
Ja, ja, sem.
Velik oboževalec sem.
Hvala. –Želite njegov avtogram?
Nočem vas nadlegovati. –Ne, ne, saj ni nič.
Ampak nimam …
Imamo pisalo. Le dajte.
Prav. Hvala.
Kako vam je ime? –Dale. –Dale. Kaj dogaja, Dale?
Živjo. Enkratni ste.
Z ženo sva oboževala …
Kako je že naslov? Kjer igrate kirurga.
Ja, Kličemo doktorja Sončka.
To! Ja, odličen film.
Izvolite. Najlepša hvala.
Dobro.
Še enkrat se opravičujem, ker sem vas zmotil.
Šel bom. –Za vse, kar delate, z veseljem.
Hvala, da služite.
POMAGAJTE NAM
Vsi roke na glavo! Takoj!
Ne, šalite se. Šalite se.
Ne šalim se.
Dajte, no. Očitno gre za pomoto.
Pomagajte nam! –Ja! –Vse nas hoče pobiti!
Vsi nazaj na mesta! Na mesta!
Tole je noro! –Nazaj na stol.
Tišina! Vsi na svoja mesta.
Takoj sedite!
Tiho! –On je!
Vsi! –Vse nas hoče pobiti!
Ne govorite!
Vi. Na kolena z rokami za glavo. Takoj.
Ja! –Hvala!
V riti si!
To! To!
Vse te druge pizde so z njim, zato pazite.
Pomirite se! –Jebi se!
Mirno. –Jebi se!
Naj se nihče ne gane, dokler ne rečem.
Ne ganite se!
Ne, ne! –Kaj počnete?
On, on! –Ne!
Hvala, Dale. Hvala.
Odlično opravljeno.
Torej, v kuhinji vsi sodelujemo, saj drugače nič ne deluje.
Ekipa smo.
Ti. Margot iz Nebraske.
Izdala si našo sveto zavezo zaupanja.
Iz pokazala si, da je tvoja obrt malomarna.
Motil sem se.
Jedka si, jemlješ.
Kot vsi ostali.
Zadnja jed! Postrežemo čez pet minut!
Ja, mojster!
Vaša hrana mi ni všeč. –Kaj si rekla?
Pravim, da mi vaša hrana ni všeč
in rada bi jo vrnila.
Žal mi je, da to slišim. Kaj pri moji hrani ti ni povšeči?
Za začetek,
uničili ste užitek ob jedi.
Vsaka nocoj postrežena jed je bila intelektualna vaja,
namesto nekaj, ob čemer bi uživali.
Ko jem vašo hrano,
ima okus, kot da je pripravljena brez ljubezni.
Traparija. Vedno kuhamo z ljubeznijo.
Kajne? –Ja, mojster!
Vsak ve, da je ljubezen najpomembnejša sestavina.
Potem pa se slepite.
Dajte, mojster. Ni nocoj večer krutih resnic?
Tole je ena. Kuhate z obsedenostjo,
ne z ljubeznijo.
Celo vaše tople jedi so mrzle.
Mojster ste.
Vaš edini namen na tem svetu je, da strežete hrano,
ki bo ljudem celo všeč. A vam je spodletelo.
Spodletelo vam je. In dolgočasite me.
Najhuje pa je, da sem še vedno klinčevo lačna.
Še vedno si lačna? –Ja, sem.
Koliko lačna? –Sestradana.
In česa si lačna?
Kaj pa imate? –Vse.
Veste, česa si res želim? –Povej mi.
Hamburgerja s sirom.
Ja, lahko ga pripravimo.
Pravega hamburgerja s sirom.
Ne kakšnega imenitnega avantgardnega sranja.
Pravega hamburgerja s sirom.
Pripravil ti bom odličen, tradicionalen hamburger s sirom. –Ne vem, če zmorete.
Počutila se boš, kot da ješ prvi hamburger s sirom, ki si ga poskusila.
Cenenega, ki so ti ga starši komaj plačali.
Pokažite mi. –Kakšnega imaš rada?
Srednje pečenega, ameriški sir.
Ameriški sir je najboljši za to, ker se lepo topi.
Koliko me bo to stalo? –9,95 $.
S krompirčkom?
Niels. –Ja, mojster?
Je cvrtnik še prižgan? –Je, mojster.
Vijugast ali raven?
Tole pa je
hamburger s sirom.
Ja.
To je hamburger s sirom.
Žal so bile oči večje od želodca.
Razumem.
Lahko vzamem ostalo za s seboj?
Trenutek, prosim.
NADOMESTNA JED: HAMBURGER S SIROM
navaden odličen hamburger s sirom
Hamburger s sirom za s seboj.
In darilna vrečka.
Hvala, da si večerjala v Hawthornu.
Hvala vam.
Za vse.
Pred zadnjim hodom ostane še račun.
Ne sprejemamo napitnin, zato so te vključene.
In uživajte v darilih.
Nekaj poslastic je notri.
Knjižica lokalnih dobaviteljev,
domači kosmiči,
eden Verrickovih prstov
in izvod današnjega menija.
Ne, ne. Revija plača.
Sem ti rekel, da ne boš odšla.
Torej še enkrat hvala, da ste nocoj večerjali pri nas.
Predstavljate uničenje moje umetnosti
in mojega življenja.
In zdaj boste sodelovali pri tem.
Pri tem, kar upam, bo moja mojstrovina.
Zadnja sladica je igriva različica klasične hrane za tolažbo.
Penice.
Najneprijetnejši napad na človeške brbončice vseh časov.
Neetično pridobljena čokolada in želatinasta sladka voda,
ujeta v industrijsko izdelani graham piškot.
Predstavlja vse, kar je narobe z nami, a jo povezujemo z nedolžnostjo.
Z otroštvom. Z mamo in očetom.
Toda to klinčevo pošast preoblikuje ogenj.
O, bog.
Očiščevalni ogenj.
Neguje nas, nas ogreje,
nas preobrazi, kuje
in nas uniči.
Sprejeti moramo plamen.
Klinčev ljubi Jezus! Prosim!
Očistiti se moramo.
Biti čisti.
Kot mučeniki
ali brezbožniki.
Lahko nas pogoltne
in znova ustvari.
Hvala.
Vse vas imam rad! –Tudi mi tebe, mojster!
PENICE
slezova pena, čokolada, graham piškot, gostje, osebje, restavracija
MENI
Prevedla: Miša Šavor
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Partis