vás pozýva vychutnať
Zlatko.
Prosím, nefajči. Umŕtvi ti to chuť.
Tak moja chuť umrie šťastná.
Hej.
Margot, dnešok je dôležitý, jasné?
Odtiene chutí sú veľmi jemné.
Fajčením ničíš schopnosť
- vedieť ich naozaj oceniť. - No tak.
Prosím. Prosím.
Fajn. Ježiš.
Ďakujem.
Vďakabohu.
Pomestíme sa?
Áno, ľahko. Len dvanásť hostí.
Na celý večer?
A ako zarobia?
1 250 dolárov každý. Tak.
Kurva, sranduješ, však?
Budeme jesť rolexky?
Nepokazme to preberaním ceny.
Len sa daj unášať.
Bude to čarovné.
Hej, sú to tvoje prachy.
- Nie zlé! - Vďaka, kamoš.
Zaslúžiš si to.
Vieš, kto bude nadšený? Betty!
A účtovníci nech idú do riti.
Ani nevečeriame s klientom.
Sme fakt hajzli, čo?
Super. Ochutnávka moci.
Ožerú sa už pred predjedlom.
- Ahojte. - Loď.
Ako asi nastúpime na tú...
Si ako námorník v lodičkách.
Kurva.
Ja sa asi poseriem.
Lillian Bloomová. Božemôj.
Kto je Lillian Bloomová?
Kritička jedál pre Saveur.
V podstate objavila Slowika.
Je to potvrdené.
Dnešný večer bude šialený.
Hawthorn, nastupujte!
Na Hawthorn! Všetci nastúpte!
Páni.
Dámy a páni, usaďte sa
na krátku cestu na ostrov Hawthorn.
- Ďakujem. - Ahoj!
A počujte, zlatíčka,
hádam sa nepotopí, však?
Áno, pane. Áno.
Lodné fóry.
- Hej. - Lodné, hej.
- Sme na lodi. - Hej.
Máme tu slávneho človeka.
Z tituliek.
To už nie. Nie je rok 1998.
Je človek a je slávny.
Bože. Pozri na to.
Nemáš za mňa riešiť problémy?
Nech ma ľudia neotravujú?
Veď ťa neotravujú.
Ako malá som videla jeho filmy.
- Počuj. - Je zjavne gurmán.
Teda, myslí si to.
Šéfkuchár Slowik vás víta
surovou ustricou v rezedovej emulzii
s citrónovým kaviárom a pľúcenkou. Dobrú chuť.
- Krása. Vďaka. - Vďaka.
Jeho klasika.
Tie citrónové perly robia s alginátom.
Alginát, akože...?
Z rias. No tak.
Iste, hej.
- Vodný sliz. - To nie...
Lahodné.
Božemôj.
Je to smiešne.
Fakt až kurevsky smiešne dobré.
Je to dobré.
Asi budem len tú ustricu.
Milujem ustrice.
Nie. Ide o rovnováhu zložiek.
Precíť plné ústa rezedy.
Nehovor „plné ústa.“
Neskoro. Plné ústa.
Zdravím.
Ďakujem.
Ježiš, ako maturitný ples.
Hej? Na plese som nebol.
Vážne? Prečo nie?
Žiadna super baba ako ty nepovedala: „Áno.“
Ó, chudáčik.
Nuž, srať na tie mrchy.
- Bryce. - Vitajte.
Vitajte, pán Lorimer.
- Dobrý. Felicity Lynnová. - Dobrý večer.
- A Damien Garcia. - A George Diaz.
- Pán Diaz. - Pravé meno?
Isteže pravé.
- Čo paparazzi? - Vitajte.
Veď sme na ostrove.
Vitajte na Hawthorne.
Pán Ledford a slečna Westerveltová?
Ó, nie.
Prepáčte. To bola...
Zmenila plány, takže slečna Westerveltová ne...
To je slečna...
Som Margot.
Zdravím. Veľmi ma teší.
Margot. Vitajte.
Vynasnažíme sa, aby bol váš večer čo najpríjemnejší.
- Vďaka. - Tadiaľto.
Ďakujem.
Bože. Prepáč mi.
To bolo trápne. Prepáč. To ne...
Nie, nie. Dobre.
Tým sa netráp.
Prepáč.
Pán Leibrandt.
Pani Leibrandtová. Vitajte.
Pôjdeme rovno do reštaurácie, ak smieme.
- My sme cestu videli už veľakrát. - Áno, áno, videli.
Moji ctení hostia môžu pokračovať v rozhovore tadiaľto.
Ďakujem. Prosím, poďte za mnou.
Na čom teraz robíte?
Vďaka za opýtanie.
Ľudia ma poznajú.
Prechádzam do moderátorskej fázy kariéry.
Viete? Sám za seba.
Ostrov Hawthorn je pokrytý dvanástimi akrami lesov a pasienkov.
Obklopuje nás len bohatstvo mora.
Áno, veru.
Práve teraz tamto lovíme hrebenatky. Večer ich zjete.
- Nie, vážne? Ó, páni! - Áno.
Hej!
Hej, lov rýchlejšie, kamoš!
Sme hladní!
No teda.
Mám rada byť akoby súčasťou biómu kulinárskych nápadov.
Áno. Je to čosi ako epikurejský salón.
Nie, viac sa mi páči bióm.
Bióm je lepší. Áno, to je...
Dorazili sme do základného tábora Hory sračiek.
Je to šialené.
Ovoňaj.
Budeme hladní.
Ja som obrovský gurmán.
Toto milujem.
A som blízky priateľ šéfkuchára.
Okej, frajer.
Naša udiareň sa drží severskej tradície.
Používame len mäso z dojníc,
ktoré vyzrieva ohromujúcich 152 dní, aby sa uvoľnili proteínové vlákna.
- Áno. Áno. - Smieme nazrieť?
To viem z netu.
Áno? Smiem dnu?
- Kórejské mäso. - Áno.
Ale nechytajte proteíny. Sú nezrelé.
Čo sa stane, ak to servírujete na 153. deň?
Vypuklo by peklo alebo...
Nuž, myslím, že baktérie by sa dostali
do krvi konzumenta a prenikli do miechových membrán,
po čom by zostal paralyzovaný
a krátko nato by umrel.
Takže áno, vypuklo by peklo.
Ešteže sme profíci, však?
Chcem pre ňu robiť.
Super.
Tu bývame.
Vážne, tu naozaj bývate? Vy všetci?
Všetci.
Okrem šéfa.
Hej, nuž...
Tímový duch. Nie?
Nie, pán Feldman.
Je v tom oveľa viac.
Tu sme rodina.
Deň sa začína o šiestej piatimi hodinami príprav.
Zbierame. Fermentujeme.
Zabíjame. Marinujeme.
Skvapalňujeme. Sférizujeme.
Tuhneme.
- Oni „tuhnú“? - Áno.
Tuhneme.
Večera obvykle trvá 4 hodiny a 25 minút.
Deň sa končí po druhej ráno.
Je najlepšie, že žijeme tu.
A ste niekedy vyhorení, či...?
- „Vyhorení“? - Áno, prepáčte.
Akože unavení zo stále rovnakej práce?
Šéf si udržiava najvyšší štandard a my tiež.
Nikdy nič nepripálime, len zámerne...
na chuť.
Takže, kto je hladný?
Budeme aj jesť, však?
Lodná strava na večeru.
Elsa.
Prepáčte.
Elsa. Elsa, zdravím.
Kto tam býva?
Šéf.
Pozrieme sa tam?
Ani my nesmieme chodiť do šéfovej chaty, pán Ledford.
Poď.
Nesmieme rušiť pána Najvyššieho vládcu výživy.
Tak fajn.
Koza je najlepšia v tanieri.
Nie, nie. Kedysi...
Vyberie tú veľkú?
Musíme ten príspevok správne načasovať.
Áno? O najlepších miestach?
Ja ich zajednávam.
Na moje meno.
Ja...
Opäť zdravím.
Páni, parfet?
Pozri na ten výhľad.
Chceš fotku?
Kam si sadneme?
Poď. Vymeňme si miesta.
- Slečna... - Millsová.
Slečna Millsová. Sedíte na mieste slečny Westerveltovej.
Len... Nech máš lepší výhľad.
No, ale ja nepotrebujem mať lepší výhľad.
Nech vidím kuchyňu.
Ďakujem.
Ružové, začneme tým.
Pekný večer.
Slečna Westerveltová
Pokojne môžete sledovať kuchárov pri inovovaní.
Ale prosím, nefotografujte naše pokrmy.
Šéf je presvedčený, že krása jeho výtvorov
je v ich pominuteľnej podstate.
Poď. To nesmieme zmeškať.
To robíte s Pacojetom?
Presne tak, pane.
Vieš, Pacojet vie vytvoriť práškovanú, akoby snehovú textúru.
Super.
Áno. Ja ho mám.
Vy sa vyznáte, pán Ledford.
Poznáte moje meno?
Poznáme všetkých, čo u nás jedia.
Šéfkuchár je tu? Chcem s ním hovoriť.
Nesadnete si radšej?
Ideme servírovať.
Fajn. Áno, okej. Vďaka.
- Páni. - Ešte Lambrusco?
Tá pozornosť k detailom je brutálna!
- A vie moje meno! - Nespýtal si sa na jeho.
No, vieš ako.
Tam je.
Doriti.
Pozerá sa na mňa?
PREDJEDLO
Mdlé? Podľa teba mdlé?
Je to mdlé.
Máš rád zimu, nie?
- Ani... - Blbý sráč.
Stlačená a nakladaná mexická uhorka,
mliečny sneh a spečený obklad.
- Vďaka. - Dobrú chuť.
Táto večná posadnutosť snehom.
Je to ako mor a nikto nie je imúnny.
Necítiš tam trochu kozie?
Na konci. Kozliatko.
Povedala mliečny.
Ktovie.
- Nepovedala z akého zvieraťa. - Nie.
Povedz svoj úvod,
ale najskôr sa ti chcem poďakovať za posledné dva roky.
Táto príležitosť...
Najlepšia v živote?
- Na mnohé ďalšie. - Pripíjam na koniec.
Môžeš ma nechať?
- Nie, to nie. - Ale áno.
- Odchádzam inam. - Bože!
Mama mi našla prácu v Sony.
Vieš to dva týždne.
Tu je môj pracovný telefón.
- Firemná kreditka. - Čo? Sú neprenosné.
A tu kľúč od tvojho domu v LA...
- Nemám vrecká. - ... bytu v New Yorku
a druhého, o ktorom žena nevie.
- Čo Amanda? - V pondelok tu už nebudem.
Hovoríme o svojich životoch?
- Sme si blízki? - Ani ja to nechcem.
- Nemali by sme? - Ale musíme?
Nie dobre, Bryce. Okej?
S Amandou to nie je dobré.
Tvojou vinou?
Jej. Nútila ma písať kolegyni.
Kurva, samozrejme mojou vinou.
Som hajzel.
Aspoň máme prácu.
- A prachy. - Na prácu a prachy.
- Áno, bejby. - Áno, bejby.
Sme úbohí, však?
Bože. Zastreľte nás niekto.
Nie, nevezmem si...
Ježiši. Chcem žiť v tejto veci.
Takže je v pohode,
že si to neužívam tak ako ty?
Nie. V pohode.
Sedím s najväčšou kočkou.
Okej. Takže čo to máš s tým jedlom?
Ja neviem. Vieš, ako ľudia zbožňujú
športovcov a hudobníkov
a maliarov a tak?
To sú idioti.
Nerobia nič dôležité.
Hrajú sa s loptami a na ukulele.
Šéfkuchári...
hrajú so surovinami samotného života.
A samotnej smrti.
Videl som každý jeden diel Šéfkuchára dva či trikrát.
Slowikove dvadsaťkrát.
Ako vysvetľuje presný moment, keď je zelená jahoda dokonale nezrelá.
Ako servíruje surovú mušľu počas jej posledného svalového kŕča.
Je to umenie na kraji priepasti,
kde pracuje aj Boh. Je to to isté.
Krásne povedané, Tyler.
- Prestaň. Nie. - Nie! Vážne.
Asi to už začínam chápať.
- Vážne? - Áno. Trochu.
PRVÝ CHOD
Dobre.
Áno, šéf.
Dobrý večer.
- Dobrý večer. - Dobrý.
Vitajte na Hawthorne.
Som Julian Slowik a dnes nám bude potešením kŕmiť vás.
Opona sa dvíha.
V nasledujúcich hodinách
budete vstrebávať tuk,
soľ, cukor, bielkoviny,
baktérie, huby,
rôzne rastliny a zvieratá,
a občas aj celé ekosystémy.
Ale poprosím vás o jedno.
Len jedno.
Nejedzte.
To myslí vážne?
Ochutnávajte.
Vychutnávajte.
Užívajte si.
Vychutnávajte každý kúštik, ktorý si vložíte do úst.
Vnímajte.
Ale nejedzte.
Naše menu je na to príliš vzácne.
A obzrite sa.
Sme tu na tomto ostrove.
Prijmite.
Prijmite to všetko.
A odpusťte.
A v tom duchu...
jedlo!
Áno. Sem s ním. Sem s ním.
Už idú.
Páni. Sú ako pochodová kapela.
Náš prvý chod sa volá „Ostrov.“
Na tanieri sú rastliny z ostrova,
uložené na skale z pobrežia,
pokryté zmrazenou filtrovanou morskou vodou,
ktorá pri roztápaní pokrm ochutí.
Vieš, toto ten chlap lovil...
Prosím?
Prepáčte, šéf.
Presne tak.
Áno, sú to presne tie mušle.
O tomto jedle si musíte pamätať toto.
My, ľudia na tomto ostrove, nie sme dôležití.
Ostrov a živiny, ktoré poskytuje,
existujú vo svojej najdokonalejšej podobe bez toho, že ich zbierame
či spracovávame alebo ich konzumujeme.
Dianie v tejto miestnosti je bezvýznamné
v porovnaní s dianím vonku v prírode,
v pôde, vo vode,
vo vzduchu.
My sme len vyľakaná nanosekunda.
Príroda je večná.
Dobrú chuť.
Veselá myšlienka.
Ty plačeš?
Ja len, že... je to veľmi dojímavé. Je to všetko krásne.
Skoro prikrásne na zjedenie.
Vieš, najlepšia reštaurácia v mojom rodnom meste...
Šéf sa na mňa nehnevá, však?
Za to s mušľami?
Nemusíš ho volať šéf, Tyler.
Podľa mňa ani nevie, že existuješ.
Ja chcem, aby ma...
- Mal rád? - Áno. Asi.
Tyler, ty si hosť.
Platíš mu, aby ťa obsluhoval.
Je jedno, či ťa má rád alebo nie.
Hej. Počkať. Čo?
Nič.
Pokoj. Len jedz svoju skalu.
A k jedlu od priateľov z Caroline Morey,
Chassagne-Montrachet,
prvý zber z roku 2014.
Nielen z jednej vinice.
Z jedného radu vinice.
- Páni. Perfektné. - Čarovné.
Názor? Fakt mám pocit, že to je...
Polovýborné. Chvíľami áno.
Chvíľami áno.
Je v tom istá vtieravosť.
Tie detaily majú ohromiť.
Ale chute tam sú. Veľmi čisté.
Je to veľmi talasické.
- „Talasické“? - Oceánske.
- Thalassa, praveká bohyňa mora. - Thalassa a Pontus.
- Áno, áno, áno. - Správne.
My jeme oceán.
- Hej. - Áno.
Aké to je?
Dobré.
„Dobré“ nestačí.
Musíš to prikrášliť.
Preboha, nie je to operácia mozgu.
- Len blbá šou o jedle. - Tak to urob.
Áno. Tak mi ju opíš.
Takže pôjdeme do Talianska.
Natočíme ma v capri nohaviciach, ako na pastelovo zelenkavej Vespe
hľadám nejakú Giuseppeho farmu so syrom.
Zjem ten syr a potom...
Detail na mňa.
Zavriem oči a zahrám orgazmus,
a potom do Južnej Afriky,
a potom možno poviem o tom, že rasizmus nie je dobrý
a bum bác, cena Emmy.
- Fakt? - Môžem jesť?
To ponúkneš streamingovým službám?
- Také niečo. - Kristepane.
To je katastrofa.
Do Južnej Afriky nesmieš za pitie za volantom.
- Chutí? - To vydrie žrádlo?
Hej. Dá sa.
Ale mušle mi spravil aj môj kuchár Ricardo.
Poznáte ho. Je úžasný.
Neuveriteľný.
Aspoň môžeme povedať, že sme tu boli.
Otec hovorieval, že si kupuješ zážitok.
A toto vyzerá ako niekde...
na predmestí.
Nič moc.
Minule som v DeLaurenti's videla Perryho.
Ako sa má?
Veď vieš...
Perry.
Ďakujem.
Chcem chod o päť minút!
Áno, šéf!
DRUHÝ CHOD
To bude robiť stále?
Chlieb existuje v nejakej podobe vyše dvanásťtisíc rokov,
hlavne medzi chudobnými.
Múka a voda.
Čo je jednoduchšie?
Aj dnes obilie predstavuje 65 % celého poľnohospodárstva.
Ovocie a zelenia len 6 %.
Prastarí grécki roľníci si namáčali tvrdý, biedny chlieb na raňajky do vína.
A Ježiš nás učil modliť sa za chlieb náš každodenný.
Chlieb náš každodenný.
Je to a vždy to bolo jedlo obyčajného človeka.
Ale vy, moji drahí hostia, nie ste obyčajní ľudia.
Takže dnes...
chlieb nedostanete.
BEZCHLEBOVÝ CHLEBOVÝ TANIER žiadny chlieb, pikantné prílohy
- On asi žartuje. - Žartuje.
Toto je špica.
Ako...? Nežartuje.
Nepodáva chlieb v reštike známej chlebom. Milé.
- Čože? - Ďakujem.
To nie je vtip, či hej?
- Čože? - Nie.
Asi komické číslo.
To akože vážne?
V tomto duchu vychutnajte prílohy s ničím.
„Chlieb, ktorý dnes nezjete,
„bol upečený z klasickej červenej pšenice
„od našich partnerov z Tehachapi Grain Project,
„ktorí uchovávajú tradičné zrná.“
Toto je šialené.
Ale tie drísty okolo úplnej neprítomnosti chleba
sú teda fakticky dobré.
Podľa mňa trochu uletené, nie?
Je to diabolské, naozaj.
Teda, on vždy veľmi vnímal jedlo ako triedne dejiny...
A ja vlastne tiež.
Iste.
Hoci poviem, že táto emulzia naozaj vyzerá trochu zrazená.
Hej.
Nechcel som hovoriť.
Hneď som si to všimol.
Je zrazená. Zrazená.
Áno, čo je naozaj... Naozaj by...
To by sa v reštaurácii tejto kvality nemalo stať. Ale stalo.
- Ale stalo. - Áno.
Bože. To je odvážny kúsok najvyššej úrovne.
Ako do toho vsúva historické alegórie.
Vieš, ide o to uhádnuť,
aká bude ústredná téma celej večere.
Nevieš až do konca.
Počkaj. Tebe to chutí?
Áno.
On ťa v podstate uráža.
Nie. Ty to nechápeš.
Je to koncept.
Ja viem, čo je koncept.
Ver mi. Rozpráva príbeh.
Robí jedlo vzrušujúcim.
Nie je len šéfkuchár. Je rozprávač.
A serie na pravidlá.
Možno som blbá,
ale isté pravidlá neoserieš,
ako, ja neviem...
dať ľuďom v podniku jesť.
Drahá, nikto nikdy nepovedal, že si blbá.
Pečiem si vlastný chlieb.
- Áno? To som nevedel. - Hej.
Áno. Veľmi rustikálny.
Taký sedliacky. Kváskový.
Aký kvások používaš?
Robím si vlastný z jabĺk.
Isteže si robíš vlastný kvások z jabĺk.
Ty uličnica.
Pani Bloomová?
Tu je ďalšia zrazená emulzia.
Láskavosť od šéfkuchára Slowika.
- Haló. - Prepáčte.
Všetko vám chutí, pane?
Nuž, vlastne nie. Vďaka za opýtanie.
Jedlo je výborné a plne chápeme ten koncepčný prístup.
Ale môžeme dostať kúsok chleba?
A aj bezlepkový pre priateľa?
Nie.
„Nie“?
Nie.
Dobre.
To je ozaj vtipné a nechcel som to vytiahnuť,
ale viete, kto my sme, však?
Áno.
Áno? Viete, kto sme?
Viem, kto ste.
Tak viete, že robíme s Dougom Verrickom.
Nie, robíte pre pána Verricka.
- Presne. - Doriti.
Takže viete, že všetci hráme za jeden tím.
Tak nám prineste kúsok chleba.
Prosím.
Nikomu to nepovieme.
- Sľubujem, okej? - Nie.
Povedali ste „Nie“?
Povedala som „Nie.“ Áno.
- Dobre. - Dobre.
- Páni. - Okej.
To je všetko. Vďaka.
Smiem?
To nemusíte... Okej.
Budete jesť menej, ako chcete, a viac, ako si zaslúžite.
Je radosť vás obsluhovať.
Takže zotrvám v ketóze, to je dobre.
Bez chleba sa vieš dobre sústrediť.
Je to hrozne dobré. Zabalzamuj ma tým.
- Ochutnáš to vôbec? - Nie.
- Nie? - Nie.
Je to výborné.
- Tak to zjem ja. - Hej, do toho.
To bola nehoda.
Stáva sa aj najlepším.
Prepáčte. Bola to...
Nie, mrzí ma to.
Nedotkli ste sa jedla.
Žiadne tam nie je.
Ale áno. Je to jedlo.
Takže veľa jedla ešte príde.
- Nechcem sa prejesť. - To nehrozí.
Porcie som navrhol presne s ohľadom na to.
Takže sa neprejete.
Prosím, jedzte.
Menu má zmysel, len ak jete.
Ale kázali ste nám nejesť.
Tak som to nemyslel.
A vy to viete.
Tak, vďaka za vašu starosť,
ale som úplne schopná rozhodnúť sa, kedy jesť a čo.
Ďakujem.
To bolo ponižujúce.
- „Ponižujúce“? - Áno.
Tyler, ten chlap je čurák.
Prosím, nie.
Nebuď taká hrubá.
Čo?
Prosil ťa, nech ješ.
- Nechutí mi to. - Len to skús.
Prosím.
Naložiť o tri, priatelia!
Áno, šéf!
TRETÍ CHOD
To je Pinot Noir 2013 od Rossa Cobba.
Plne dekantovaný ponorným mixérom,
aby sa prebral zo spánku.
Príchute slavónskeho duba, zrelej čerešne a tabaku
a jemného pocitu túžby a ľútosti.
Nech vám chutí.
Túžba a ľútosť.
Moje obľúbené.
Už zasa zíza.
Odkiaľ ju poznáme?
Nepoznáme.
Fakt sa naozaj dosť podobá na Claire.
Prečo to stále hovoríš? Nepodobá.
Nemyslíš?
Nepripomína našu Claire.
Tá istá zasnená tvár.
Nebuďme posadnutí. Prosím.
Viem. Hypoteticky, keby si odišla...
Iste.
... ale neodchádzaš,
čo by si išla robiť?
Výkonnú developerskú spoluriaditeľku.
A to je čo?
V stavebníctve, tak by som stavala
alebo pomáhala stavať veci...
Lepšie ako robiť pre mňa?
- Lebo to má budúcnosť. - Iste.
- Korporátnu... - Iste.
Inú budúcnosť. Dáva to zmysel?
- V korporáte... - Vďakabohu je to hypotetické.
Ďalší chod sa volá „Spomienka.“
A to má aj vyvolať.
Spomienku.
Poviem vám svoju spomienku.
Keď som ako dieťa vyrastal vo Waterloo v Iowe,
v utorok sme mávali taco.
Áno!
Taco utorok!
Áno!
A táto tu, táto dáma tu,
je moja matka.
Ako vidíte, je dosť opitá.
To nie je neobvyklé.
Keď som mal sedem rokov,
raz v utorok môj otec prišiel domov dosť opitý.
Veľmi opitý.
Tiež nič neobvyklé.
Mama sa nahnevala a kričala naňho, a on jej potom
omotal okolo krku telefónnu šnúru a pevne ju stiahol.
Plakal som.
Kričal, prosil, aby prestal.
Aby prestal,
nakoniec som ho musel bodnúť do stehna kuchynskými nožnicami.
Spomínaš si, matka, však?
Asi som ho vtedy večer mal bodnúť do krku.
Ale ako malí ešte nemáme dosť rozumu.
Bol to, ako si viete predstaviť, ozaj nezabudnuteľný taco večer.
- Ešteže nebodol. - To bolo čo?
Divadlo.
Páčilo sa ti to?
Tieto príbehy z neho robia kulinárskeho umelca.
Teda, má fakt temný zmysel pre humor.
Ten vie zapôsobiť.
Takže, tu máte...
u nás údené Bresse kuracie stehno al pastor
a naše vlastné tortilly z kukuričného cesta,
typické jedlo Hawthornu.
Ďakujem.
Menu neustále obmieňame,
ale ako slečna Bloomová vie, toto je stálica od prvého dňa.
Ako ste raz povedali...
Dostalo vás na mapu.
Dostalo ma na mapu.
Aká mapa presne to bola...
to neviem.
Avšak, keďže stále inovujeme a bojíme sa bezvýznamnosti...
Vylepšenie klasiky.
Obrázky na tortillách boli vytvorené pomocou laserového vypaľovača.
Použili sme ho prvý raz.
Dúfame, že tento taco večer nám oživí silné spomienky.
Dobrú chuť.
Samozrejme, musel spraviť taco.
Páči sa.
Čo tam je, Lil?
Reštaurácie.
O ktorých som písala a ktoré skončili.
Nejaký vtip?
Asi áno.
Richard, čo je to?
Šťastné výročie
Taco placky. Na tacos.
Nie, tie obrázky.
Sme na nich my.
Tento je z doby, keď ti z čela odstránili melanóm.
Máš tam obväz.
Pekné. Pamätajú si nás.
Tyler, to si ty?
Hej. Na všetkých si dnes robím fotky.
Ježiš, čo je zač?
Vedel som to. Neznáša ma.
Dopekla. Ja že to nevadí.
- Mám sa ospravedlniť? - Ospravedlniť za čo?
VOLÁME DOKTORA SLNKO
Čo je?
Voláme doktora Slnko.
Bože. Na ten som už zabudla.
Blbá úloha. Zlý scenár.
Ale fajn nakrúcanie.
Možno je to žart, veď ste priatelia, nie?
Áno, vieš ako, priatelia.
Veď vieš, mám ja nejakých priateľov?
Počkať.
Chalani, doriti, čo...?
To sú...?
Odkiaľ ich majú?
KAJMANSKÉ OSTROVY BANKOVÝ PREVOD
To nie je dobré.
Prepáčte.
Prajete si, pane?
Áno.
Dopekla, čo to je?
To sú tortilly.
Áno, a čo je toto?
To sú tortilly
s daňovými záznamami a inými dokladmi,
ako vaša firma vystavila faktúry s falošnými platbami.
Odkiaľ ich máte?
Prepáčte, ale šéfkuchár nevyzrádza svoje recepty.
Viete, že ste v riti?
Do rána to tu dáme zavrieť. Jasné?
Nie, to nebude nutné.
Dobrú chuť.
A toto si ty a...
Kto je tá žena?
Ako to mám vedieť? Je to podvrh.
Je to nejaký hlúpy vtip.
Je to blbé taco. Nemôže ti ublížiť.
Blbé taco, ktoré na súde obstojí.
Máme vierohodné popretie,
a ak nás skúsia udať...
Správne!
Ak udajú nás, udajú Verricka.
A sú v riti ako my.
Však? Tak sme v pohode.
Však?
- Sme v poho. - Srať na to.
Nesmú fotiť bez dovolenia.
Ticho, rozmýšľam.
Musím to nejako napraviť. Musím.
Poviem ti ako. Pošleš tento grc späť.
Prepáčte.
- Prepáčte! Pane, zdravím. - Hej. Margot!
Doriti, ty si na mňa lúskal?
Vieš, koľko som zháňal rezerváciu?
Nie, je mi to fuk.
Do tejto kuchyne veci nevraciaš, ty decko.
Ďakuješ, že ťa prijali.
- Čo si povedal? - Že si decko,
lebo sa tak správaš.
Tyler, hneď sa mi ospravedlň.
Tak so mnou nehovor.
Vlastne môžem, lebo haló, ja platím.
Tak čuš a jedz.
Božemôj.
Je to neskutočné. Musíš ochutnať.
Nie, vďaka. Nenechaj sa mnou rušiť.
Slečna Millsová?
Ako vám pomôžem?
Hľadám dámsku toaletu.
Tadiaľto.
Ďakujem.
Čo je za tými striebornými dverami?
Niečo veľmi špeciálne.
Nie, nemôžeš...
Tu nemáte čo robiť.
Chcel by som vedieť, čo presne
vám v tom poslednom chode nechutilo.
Sotva ste sa ho dotkli.
Prečo?
Musím to vedieť. Prečo nejete?
Prečo sa staráte?
Beriem svoju prácu veľmi vážne a vy nejete.
A to ma zraňuje.
Asi len nie som veľmi hladná.
Povedal som, kto som.
Som Julian Slowik, šéfkuchár.
A kto ste vy?
Spýtam sa znova. Kto ste?
Som Margot Millsová.
A odkiaľ ste, Margot?
Z Grand Island v Nebraske.
Už sa cítite lepšie?
Chceš adresu maminho karavanu, pako?
Nie ste tou, za ktorú sa vydávate.
Kto ste?
Ja som Margot.
Nemali by ste tu byť.
Prosím, practe sa mi z cesty.
ŠTVRTÝ CHOD
Stále teatrálne, ale minimalistické,
ako Japonci, štýl minimirasuto.
- Ale bol hravý, však? - Áno.
Hovorme o tých tacos.
Je to dialóg.
Je to hravé.
Teším sa.
Prichádza ďalší chod,
- ktorý pre vás iste... - Prepáčte.
Čo sa tu deje?
Nechali by ste ma dokončiť, prosím? Dobre?
Ďakujem.
Dámy a páni, prosím, privítajte pomocného šéfkuchára Jeremyho Loudena.
Jeremy vytvoril nasledujúci chod.
Volá sa „Chaos.“
Pochádza zo Sparksu v Nevade
a študoval na Kulinárskom inštitúte v Hyde Parku.
Jeremyho cieľ, ako napísal v precítenom liste,
bol pracovať pre mňa tu na Hawthorne.
Nie je tak, Jeremy?
Áno, šéf.
Jeremy je talentovaný.
Je dobrý.
Je veľmi dobrý.
Ale nie výborný.
Nikdy nebude výborný.
Zúfalo chce moju prestíž, moju prácu, môj talent.
Snaží sa o veľkoleposť, ale nikdy ju nedosiahne.
Správne, Jeremy?
Áno, šéf.
Ako ja v jeho veku,
Jeremy obetoval všetko, aby dosiahol svoje ciele.
Tak ako môj, aj jeho život je tlak.
Tlak vytvoriť to najlepšie jedlo na svete.
A aj keď všetko vyjde a jedlo je dokonalé
a hostia sú spokojní, a kritici tiež,
nijako sa nedá vyhnúť chaosu.
Chaosu, ktorý robíte zo svojho života,
svojho tela,
svojej príčetnosti...
keď dávate zo seba všetko pre potechu ľudí, ktorých nikdy nespoznáte.
Jeremy,
máš rád tento život? Život, o ktorom si sníval?
Nie, šéf.
A chceš môj život?
Nie moje miesto ani talent.
Môj život.
Nie, šéf.
Dámy a páni, váš štvrtý chod,
Chaos pomocného šéfkuchára Jeremyho.
Kurva!
Bože!
Čo to robíte?
Čo je to s vami?
Kurva, čo to je?
To bol šok. To som nečakal.
Doriti, čo je?
Prosím. Sadnúť. Sadnúť.
- To nič. - Nič sa nedeje.
- Čo sa stalo? - Len súčasť menu.
To je súčasť šou.
- Šou? - To je šou? To ne...
Za toto si platíte.
To je číslo? Čo to bolo?
Toto je exkluzívny zážitok.
- Prosím, vráťte sa na svoje miesta. - Kurva, čože?
Ďakujem pekne.
Je mŕtvy?
- Určite len delobuch alebo... - Len seďte.
- Sadnite si. - Už som to videla.
Nie je to vtipné.
Kurva, čože?
- Je to naozaj? - Čo sa deje?
- Vyzerá to skutočne. - Nie, nie, nie.
- To je len divadlo, však? - Čo to trepete, pani?
On sa práve zastrelil, jasné?
Vyzeralo to veľmi skutočne, Lillian.
Je to len predstavenie. Je to divadlo.
- Naozaj? - Áno. Toto on robí.
Je to súčasť menu.
CHAOS
zelenina, filet, zemiakový konfit,
hovädzia šťava, špik
Jedzte!
Dobrú chuť.
Piaty chod pripraviť.
Áno, šéf!
Tyler, čo sa to deje?
A tu máme biodynamický Cabernet Franc
od našich priateľov z Domaine Breton.
Žiadne pridané sírany,
trošku stodolnej vône
a ozaj úžasne ide k pečeným proteínom. Dobrú chuť.
Odchádzame.
Musím si vziať pléd.
- Kašli naň. Vstávaj. - Ale...
Pán Leibrandt?
- Odchádzame. - Prečo?
Odchádzame.
Nie je tu žiadna loď.
Tak zavolám vrtuľník.
To bude ťažké bez telefónneho signálu.
Uhnite, kurva.
Rob, čo vravia, preboha!
Ja to vybavím.
- Len ma nechaj. - Ktorou rukou, pán Leibrandt?
Čo?
Ktorou rukou to vybavíte? Ľavou či pravou?
Kurva, čo to vravíte?
Máme vybrať my?
Čo vybrať?
Tak dobre. Ľavú ruku.
Prstenník.
Pusťte ma von! Pusťte ma!
Nie!
- Hej. Nechajte ho. - Čo robíte?
- No tak. Nechajte ho! - Pustite toho starkého!
Pán Leibrandt, prosím, nehýbte sa.
Kurva, čo to robíte?
Richard!
Prosím, seďte.
Prosím, zostaňte sedieť.
Čo do...
Čo sa deje? Zožeňte doktora.
Chcete pomôcť nájsť miesto?
Tam je. Ten prst. Tam je.
Ten muž kričí od bolesti!
Prosím, sadnúť.
Pane?
To nie je vtipné! Ježišikriste!
Všetko je súčasť menu.
Božemôj!
Toto je naozaj, však? Ja to nezvládnem.
- Byť rukojemník. - Choď za ním.
Choď! Veď ho poznáš, nie?
Vymyslel som si to.
Prečo?
Lebo si rád vymýšľam známosti so slávnymi. Preto, jasné?
Prsteň vášho manžela, madam.
- Ďakujem. - Prosím.
Ted. Ted!
Naozaj si myslím, že toto celé sa deje len kvôli nám.
Myslím nás.
Preto mi napísal.
A toto je neuveriteľné. Však?
Úchvatne zahrané.
Kurva, o čom to hovoríte?
Šéfkuchár Slowik vás očakáva v kuchyni.
- Smiem ísť aj ja? - Nie.
Nie, prepáčte, ale všetci sa mýlite.
Prečo to robíte?
Jednoducho sa mýlite.
O čom to hovoríte?
Kto ste?
Margot.
Volám sa Margot.
Varil som rôznym Margot. Nie ste Margot.
Nie.
Doriti, čo na tom záleží?
Záleží, lebo toto menu, zoznam hostí,
celý večer boli úzkostlivo naplánované.
A vy nie ste súčasť toho plánu.
A tým sa všetko kazí.
Takže potrebujem vedieť, kam vás posadiť.
K nám alebo k nim?
Je to veľmi dôležité.
A potom ma necháte žiť?
Nechám žiť? Nie!
Isteže nie.
Nevidíte, že to by pokazilo menu?
Všetci dnes umrieme.
Nie je tak?
Áno, šéf!
Takže otázka je,
chcete umrieť s tými, čo dávajú, či s tými, čo berú?
Ale umriem tak či tak?
To je svojvôľa.
Nie. V tejto kuchyni nie je nič svojvoľné.
Vyberte si.
Rozhodnutia sú dôležité
a menu prísne načasované.
O 15 minút spravím prestávku medzi chodmi
a toľko času máte na rozhodnutie.
S nami či s nimi.
Dovtedy sa vráťte na miesto.
Ďalšie jedlo je znamenité.
Naložiť o päť minút!
Áno, šéf!
Milujem vás.
Aj my vás, šéf!
Kurnik! Ukázal ti kuchyňu?
Aká je? Proteínová či vegetariánska?
Proteínová či vegetariánska?
Dopekla. To nie je fér.
Prečo ju ukázal tebe?
V kuse fajčíš. Vôbec necítiš chute.
ČISTIČ CHUTE čaj z divého bergamotu a červenej ďateliny
Sme v pasci.
Čo môžeme robiť?
Aké sú možnosti?
Dvere strážia, ale...
dá sa to skúsiť.
Áno.
Videl niekto na chodbe, či sa dá...
Musíme niečo spraviť
a nezľaknúť sa.
Fungovalo to vo filme Útok.
Keď prinesú nože, vrazíme do kuchyne.
Sme s nožmi lepší než oni?
Akú inú možnosť máme?
- Neviem. - Tak čo teda?
Doriti. Rozbijem toto okno.
Áno! Do toho! Do toho!
Kurva!
Odvediem vás späť ku stolu.
Kurva.
Mrzí ma to.
- Bože. - Doriti.
Je také príslovie.
„Občas potrebujete len dobrú šálku čaju.“
Naučil som sa ho, keď som vyrastal v Bratislave.
Zistil som, že čaj nielen čistí chuť,
ale pôsobí aj ako utišujúci balzam, keď čelíte nepríjemným pravdám.
Ale než budeme pokračovať,
sú nejaké otázky o mne alebo o Hawthorne?
Máte otázky?
To je bergamot, pán šéfkuchár?
Áno, je.
- Šéf? - Áno?
Asi hovorím za všetkých, keď poviem, že...
Chcem vedieť... Chceme vedieť...
Prečo sa toto deje?
Ja vám poviem.
Považujte sami seba za prísady v degustačnom koncepte.
- Čo? - V ochutnávacom koncepte.
Obrazne povedané.
To je asi najlepší opis.
Ale nič z tohto by väčšinu z vás nemalo prekvapiť.
Pani Bloomová.
Lillian, ak smiem, moja ctená niekdajšia ochrankyňa,
vie, ako veľmi ublížila mnohým rodinám.
Nie, nie, nie. Počkať, pán šéfkuchár.
Nie, nie. Vy nehovorte.
Prepáčte, šéf.
Požiadali ste o rozhovor
- s Lillian Bloomovou. - Čo?
A ten rozhovor stvoril túto reštauráciu.
Šírite jej špinu.
Podporujete ju.
Hýčkate ju.
Ďalšia zrazená emulzia.
Páčilo sa vám, že som vám poslal pozvánku na dnes večer.
Že túžim po vašej účasti.
Nakŕmilo to vaše ego.
Ale to sa dalo čakať. A vy ste zas nakŕmili moje.
10 minút, slečna Millsová.
Prosím. Môj manžel musí ísť do nemocnice.
Netreba. Len pusťte moju ženu.
Moji verní štamgasti.
Koľkokrát ste tu jedli za ostatných päť rokov?
Ja neviem. Šesť či sedem?
Myslím, že viac, Dick.
Jedenásť. Jedenásťkrát.
Väčšina ľudí sa cíti požehnaná, ak tu jedli jediný raz.
Pán Leibrandt, láskavo menujte jedno jedlo, ktoré ste tu jedli naposledy.
Jedenásťkrát ste šli loďou sem,
kde zakaždým predstavíme každé jedno jedlo.
Vravíme vám presne, čím vás kŕmime.
Povedzte jedno jedlo, čo ste tu naposledy jedli.
Alebo predtým.
Jedno. Prosím.
Tresku.
Čo?
Tresku.
Nebola to treska, vy osol.
Bola to platesa.
Kurevsky vzácna škvrnitá platesa.
Komu na tom záleží?
Tej platese, pani Leibrandtová.
A umelcovi, ktorého dielo sa zmení na hovná vo vašich črevách.
Nechal som svoje dielo dosiahnuť cenu,
ktorú si môže dovoliť len vrstva ľudí v tejto miestnosti.
A nútili ma snažiť sa uspokojiť ľudí, ktorých uspokojiť nemožno.
Počnúc ňou.
Ale taká je naša kultúra, však?
A moja reštaurácia je súčasť problému.
Vravíte vaša reštaurácia.
Ale ak máme dnes hovoriť pravdu,
nie je vaša.
Máte pravdu. Doug Verrick je môj anjelský investor.
Vlastní tento ostrov aj reštauráciu.
A keďže Hawthorn je celý môj život,
mal by som povedať, že vlastní aj mňa.
Ale teraz sa veci skomplikovali
a ja vlastním Douga Verricka.
- Ježiši. - Preboha.
No doriti.
Ako to môžeme ukončiť?
- Nie. - Len s tým prestaňte.
Povedzte, ako to môžeme ukončiť.
- Nemôžete. - Máme peniaze.
Len povedzte koľko a sú vaše!
Len si povedzte číslo, človeče!
Nie.
Nechcem vaše peniaze.
Udržal vás otvorených aj cez COVID, ty čurák!
Áno, udržal.
A spochybňoval moje menu.
Dokonca požadoval náhrady
napriek faktu, že tu na Hawthorne náhrady nie sú!
Padlý anjel, prosím.
Nie!
Nie, nie!
Dopekla, čo?
- Nie. - Počúvajte.
- To... - Počúvajte.
Nie! Julian!
- Toto je šialené. - Vravím: „Počúvajte.“
Nie...
Počúvajte.
- To je šialené. - Len počúvajte!
Áno.
Počujete?
A...
a...
klesá dolu a...
ticho.
Počujete ho?
Počujete to ticho? Počúvajte, počujete ho?
To ticho znamená...
že som voľný.
Čas vypršal, slečna Millsová.
Šéf sa s vami porozpráva v kancelárii.
Ďalej.
Rozhodli ste sa?
Áno.
Ako ste sa rozhodli?
Že ste mali pravdu.
Ja tu nemám byť.
A vravím to s úctou, lebo som si istá, že ste ozaj výnimočný,
ale toto všetko
nie je myslené pre mňa.
Podľa vás nie som výnimočný.
Tak neklamte.
Dobre.
Nemyslím si, že ste výnimočný.
Očakával som viac.
Trhnite si!
Asi budem musieť spraviť to rozhodnutie za vás.
Patríte sem k svojej sorte.
A to je aká?
Hádzači hovien.
Akože to nespoznám?
Poznám pracovníka v službách ako ja, keď ho vidím.
Pán Leibrandt. Odkiaľ ho poznáte?
Sledujete ho celý večer.
Podľa mňa to viete.
Nie, neviem.
Takže si zaplatil za zážitok.
Ja som tiež poskytovateľ zážitkov ako vy a vidím,
že sa len tak nezľaknete.
Takže čím vás vyľakal?
- On ma nevy... - Margot.
Musela som pritakávať a udržiavať očný kontakt, keď si honil.
Páni. Špecifické.
Ani nie.
Dosť neoriginálne.
Mnou otriaslo to,
že som mu mala hovoriť, že je dobrý človek
a ja som jeho dcéra
a že ma miluje a ja milujem jeho...
Takže je romantik.
Nepotrebujem detaily.
Ja viem, čo je zlý zákazník.
Áno.
Teší vás poskytovať vaše služby?
Áno.
Alebo kedysi tešilo.
Teší vás poskytovať tie vaše?
Tešilo...
ale už veky som netúžil pre niekoho variť.
A človeku ten pocit chýba.
Poďte so mnou.
Všetci sú takí smutní!
Dámy a páni, pre náš ďalší chod
sa nadýchajme večerného vzduchu!
Poďme! Von!
- Prosím, pane. - Všetci von!
Ak nájdeme loď, môžeme ujsť.
Aj štamgasti. No tak.
Prosím, za šéfom.
Šéf, rád by som s vami na chvíľku hovoril.
- Poďte! - Až po vás.
Najskôr hostia.
Richard.
Nasledujte ma.
Na pokojný nočný vzduch.
Nebojte sa.
Niet sa čoho báť.
Možno je niekde druhá loď a môžeme ujsť.
A kam?
- Čo? - Ujsť odtiaľto kam?
O čom to hovoríš?
- Je po nás. - To nič.
- Nie. My dnes umrieme. - Áno, umrieme.
Náš ďalší chod predstaví pomocná šéfkuchárka Katherine Kellerová.
Dobrý večer všetkým.
Pred tromi rokmi ma Julian Slowik chcel ošukať.
Odmietla som jeho návrhy.
O týždeň to skúsil zas.
A opäť som odmietla.
Ale on ma nevyhodil.
Nie.
Nechal si ma v kuchyni a odmietal sa mi pozrieť do očí
či hovoriť priamo so mnou osem mesiacov.
To on môže.
Pretože je hviezda.
On je šéf.
Náš ďalší chod sa volá „Mužská hlúposť.“
Mrzí ma to.
Doriti.
Našim mužským hosťom
teraz ponúkame možnosť ujsť.
Dostanete 45 sekundový náskok
a potom sa vás členovia môjho tímu pokúsia chytiť.
Ak vás chytia...
Dobre.
Tak 45 sekúnd odteraz.
- Podrž to. - Čo?
Prepáč. Vieš, že som hrozný.
Si úžasná kritička.
Pošlem po pomoc. Okamžite.
Aj vy.
A teraz vás nechám.
Pôjdete so mnou dnu?
Začína byť chladno.
Tadiaľto.
Dobre.
Poďte.
Choďte!
ŠIESTY CHOD
MUŽSKÁ HLÚPOSŤ
krab, fermentovaná srvátka, sušené riasy, umeboshi, chaluhy
- Ďakujem. - Ďakujem.
Toto je fantastické.
Tá trpkosť umeboshi
a tie vlny fermentu.
Bohaté a napriek tomu čisté.
Je to lahodné.
Áno, kedysi...
by ma to tešilo, pani Bloomová.
Také dobré.
Je to výborné.
Mne najviac chutí to emoji.
Umeboshi.
- Umeboshi. - Umeboshi.
Je to výborné.
- Ste veľmi talentovaná. - Vďaka.
Obvykle mi pena nechutí, ale...
Nebež vedľa mňa, kamoš!
Ty bežíš vedľa mňa!
Les je veľký! Odpáľ!
- Bež odo mňa! - Odpáľ, kamoš!
Kurva.
Bože.
Áno.
Takže vy poznáte môjho manžela.
Áno.
Poznám.
Iste.
Môžete nám to povedať.
Naozaj dnes umrieme?
Nefunguje to, ak prežijete.
- Čo nefunguje? - Menu.
Prečo nie?
Potrebuje záver...
ktorý všetko koncepčne prepojí.
Inak len chutí a čo z toho.
Otvorte si reštauráciu.
Môžem vám s tým pomôcť.
- Isteže, pani Bloomová. - Môžem.
Len by sme museli prebrať...
to umieranie.
Že všetci umrú bol vlastne môj nápad.
Na to som fakt hrdá.
- Chcete víno? Doriti. - Áno.
Ďakujem.
Počul som prasknutie.
Kurva!
Doriti!
Špecialita pre posledného chyteného.
Variácia Passardovho vajca so šľahačkou a javorovým sirupom.
- Dobrú chuť. - Ďakujem.
Niežeby vás to aspoň trochu zaujímalo,
ale ja sa nevolám Margot.
Som Erin.
Z Brocktonu v Massachusetts.
Takže tak.
Párty sa končí.
Poďte, páni.
- Vitajte späť. - Čo ste mali?
Pane? Prosím.
Dovoľte. Vezmem si to. Ďakujem.
Pani Bloomová. Prosím.
Dovoľte. Nie, to nič.
Na.
Bože.
Ako sa ti darilo?
Super. Dal som to.
Ja jediný som ušiel.
Prepáč. Som úplný lúzer.
To nič.
Kradla som ti peniaze.
Ja viem.
Ja viem, že vieš.
Napísal som Sony zlé odporučenie.
Viem. Dal si ma do kópie.
Ľudia...
bohužiaľ, naše menu nemôže pokračovať podľa plánu,
kým nepreberieme jednu nevyriešenú vec.
Vás.
Mňa?
Vás.
Povedzte, prečo ste tu.
- Lebo som chcel... - Najskôr prehltnite.
Chcel som skúsiť vaše jedlo.
A čo vám povedali?
Čo vám povedali vopred?
Povedali ste, že to bude to najúžasnejšie menu.
Áno. A? A?
A že všetci umrú.
„Všetci umrú.“
Mali ste partnerku.
Pamätám si, že ste mali partnerku.
Nie túto mladú ženu,
takže kde je? Vaša partnerka?
Rozišla sa so mnou, šéf.
Tak ste priviedli Margot.
Prečo?
Lebo neponúkate stoly pre jedného.
Tak ste si ju zaplatili vediac, že umrie.
- Áno. - Ty povýšenecký sráč!
Ja ťa zabijem, Tyler!
Upokojte sa.
Nemôžete ju viniť, však?
Za osem mesiacov dopisovania
som vám poskytol prístup do nášho sveta.
A zaprisahal som vás mlčaním.
Prečo som to asi robil?
- Chceli ste ma tu, lebo... - Prečo?
... vraj viem veľa o jedle.
Áno. Nie ste ako ostatní, však?
- Vy viete, čo je Pacojet. - Áno.
- Poznáte bergamot. - Áno.
- Cítil som ho. - Áno.
Ale spoznali ste ho.
- Zacítili ho. - Áno.
To ma zaujalo.
- Vážne? - Áno.
Veď vy ste kuchár.
Kuchári patria do kuchyne.
Je tak?
Áno, šéf!
Áno.
- Poďte so mnou. - Vážne?
Ja? Naozaj?
Áno. Niečo pre vás mám.
Dobre.
Poďte. Elsa to má.
Šéfkuchárova košeľa.
Pozornosť od Hawthornu.
Páni.
- Pekná. - Ďakujem.
Pristane vám. Nevyzerá úžasne, Margot?
- Nevyzerá dobre? - Áno, šéf!
Pán Pekný chlapec.
Napíšem na ňu meno.
„T, Y...
„L, E...
„R.“
Ďakujem.
- Som na teba hrdý. - Vďaka, šéf.
Tyler, teraz var.
Čo?
Var.
- Si kuchár. Var. - Neviem, či tu môžem variť.
- Var. - Teraz? Ja ne...
Var! Len poď.
Čo chceš? Máme všetko.
- Poďte. - Neboj sa.
A čo chcete...?
- Poďte si pozrieť ukážku. - Všetci poďte sem.
Prosím. Tyler predvedie svoje kulinárske zručnosti.
- Poďte sa pozrieť. - Všetci.
Poďte. Bližšie.
Čo potrebuješ?
- Pór. - Prineste kuchárovi pór. Pór.
Tu je tvoj pult. Čo ešte?
Ššš...
- Šťanky? Chceš šťanky? - Nie.
- Šalotku. - Šalotku veľkému gurmánovi!
- Úžasnému znalcovi jedla! - Prepáčte.
Všetci poďte sem. Musíme sa od Tylera učiť.
Toto je nový spôsob krájania, ktorý sme my trestuhodne nepoznali.
Čo ďalej?
Maslo.
„Maslo“? Pór a šalotka restované na masle.
Som svedkom revolúcie vo varení.
Chceš aj proteín?
- Jahňacie. - Jahňacie!
Asi to je, šéf.
Asi to je? Si si istý?
Možno to chceš strčiť do Pacojetu.
Nie.
Páni.
Vlastne je to dosť...
zlé.
TYLEROV HNUS
nedovarené jahňacie, nejedlá šalotkovo-pórová omáčka
totálne nesúrodé
Si dôvod, prečo z nášho umenia zmizlo tajomno.
Teraz to vidíš, však?
Prepáčte, šéf.
Poď sem, synak. Poď.
Poď sem.
Áno, šéf.
A teraz ste tiež voľná.
Dámy a páni, chcem sa ospravedlniť.
Čo ste videli, nebolo pôvodne súčasťou dnešného menu.
Usilujeme sa o dokonalosť,
ktorá, samozrejme, neexistuje a túto pravdu ja prijímam ťažko,
tak mi odpustite.
Poďte so mnou.
Naša ukážka sa končí.
Späť na miesta.
Počúvajte.
V menu je už len jeden pikantný chod.
Pripravme sa na dezert.
Dezert si vyžaduje veľký sud, ktorý má stáť tam v kúte.
Vidíte sud?
- Nie. Nie, nevidím. - Ani ja.
Pretože moja nedbalá kolegyňa Elsa zabudla poň niekoho poslať.
Takže, Margot, ten sud prinesiete vy.
- Ja? - Áno. Pamätáte si udiareň?
Možno... Ja ne...
- Šéf, možno by niekto z nás... - Margot je teraz jedna z nás, Elsa.
Však, Margot?
- Áno. - Áno čo?
Áno, šéf.
Elsa, daj jej kľúč od udiarne.
Áno, šéf.
Choďte.
Choďte!
Dovoľte.
Prepáčte, šéf.
Pán Slowik.
Zdravím.
Ako?
Pozrite...
Ja naozaj...
Len chcem povedať, lebo...
Nechcem, aby to znelo, že som arogantný,
ale myslím... Nemyslím si, že je to fér.
Možno.
Ak...
Chcete vedieť, prečo vás trestám?
Iste.
Videl som film s názvom Voláme doktora Slnko a nepáčil sa mi.
Čo prosím?
Bola nedeľa.
Jediný voľný deň za celé mesiace.
Najvzácnejší deň. Deň, keď mi bolo dovolené žiť.
A sám som v kine videl film Voláme doktora Slnko.
Ale ja som ho nerežíroval. Len som v ňom hral.
Spomienka na vašu tvár v tom filme...
a že vás teraz vidím, ma desí.
Ženie ma.
Čo sa stane s umelcom, keď stratí svoj zmysel?
Je to žalostné.
Máte pravdu.
A čo ona?
Na akú školu ste chodili?
Na Brown.
Študentské pôžičky?
Nie.
To ma mrzí. Umriete.
Hajzel jeden.
Vážne?
Do šéfovho domu nikto nesmie.
Máte sa za niečo extra?
Neposlúchli ste to pravidlo.
Starám sa o zákazníkov, aby sa šéf mohol starať o menu.
Ste otrava, odkedy ste prišli.
To ma mrzí.
Ale ak sa smiem spýtať...
Prečo za neho umriete?
Vy ma nenahradíte.
Nahradiť vás?
Verte mi, nechcem...
Nie, nie. Nie!
Prestaňte!
Stačilo!
Nepovedal mi o tom sude.
Nezabudla som.
Božemôj!
V Tantaluse, šéfkuchár na úplnej špičke
Píše LILLIAN BLOOMOVÁ
ZAMESTNANEC MESIACA HAMBURGER HOWIE AUGUST 1987 - JULIAN SLOWIK
Pobozkajte kuchára
Božemôj.
Haló?
Veľa šťastia, drahý Bryce
Veľa šťastia, zdravia
Povedal si, že mám narodky?
Pred tromi hodinami to bolo vtipné.
Ďakujem.
Tak, nechajte ho tam...
a sadnite si.
Chcem, aby ste niečo pochopili, Margot.
Som netvor.
Nie, bol som netvor.
A šľapka.
Ale všetko, čo dnes robím, je čisté.
Bez ega.
A konečne bolesť takmer zmizla.
Šéfkuchárove ruky.
Azbestové ruky.
Viem odniesť liatinový pekáč z horúcej rúry k vášmu stolu bez rukavíc.
Už ma nič nebolí, Margot.
Ako povedal doktor King: „Vďaka bolestnej skúsenosti vieme,
„že utláčateľ nikdy nedá slobodu dobrovoľne.
„Musia si ju žiadať utláčaní.“
Citoval Martina Luthera Kinga?
- Hej. - Áno, citoval.
Čo?
Takže ste našli našu vysielačku.
Okamžite upracte jedáleň!
To je loď!
Zavolali ste niekoho?
- To je loď. - Loď.
Čo? Čo to robíte?
- Pokoj. - Čo s ním robíte?
Človeče, opatrne!
Pevne, pevne.
Dobre.
Budete chcieť požiadať o pomoc.
- Aj prosiť. - Nie.
To nebude múdre. Nemôže vám pomôcť.
Zvážte dve veci.
Po prvé, či chcete byť zodpovední za smrť nevinného človeka.
A po druhé, spýtajte sa sami seba, prečo ste sa celý večer
nesnažili viac vzdorovať?
Ujsť odtiaľto?
Zrejme by ste ušli.
Máte na čo myslieť.
Dobrý večer, strážnik. Ako vám pomôžeme?
Mám hlásenie o rušení poriadku.
Tu?
O akom rušení?
Násilnom.
- Vy ste majiteľ? - Vedúci šéfkuchár.
Majiteľ sa nedávno menil, ale to je iný príbeh.
A nechcem byť hrubý, ale ako vidíte,
sme uprostred večere.
Volal tu dnes niekto v núdzi vysielačkou?
Nezvykneme hosťom servírovať
k jedlám aj vysielačky.
Hej.
Vy ste...?
Áno, áno, áno. Som.
Páni. Som veľký fanúšik.
Ďakujem.
Chcete jeho autogram?
Nechcem obťažovať.
Nie, nie, nie. Žiadne obťažovanie.
Lenže ja nemám...
My máme pero.
Do toho.
Áno.
Ďakujem.
- Meno? - Dale.
Dale. Zdravím, Dale.
Zdravím.
Ste super.
So ženou sa nám páčil ten...
Ako sa volal? Kde ste hrali chirurga?
Áno.
Voláme doktora Slnko.
Áno! Áno, výborný.
Nech sa páči.
Veľká vďaka.
Okej.
Tak, ešte raz prepáčte, že som vás rušil.
Ja už pôjdem.
Vďaka za všetko.
Ďakujeme za vaše služby.
POMÔŽTE NÁM
Ruky za hlavu! Všetci!
Nie, nie. Vy žartujete!
Žartujete.
Nežartujem, pane.
No tak. To je len nedorozumenie.
Pomôžte nám!
- Áno! Áno! - Chce nás všetkých zabiť!
Na miesta! Všetci na miesta!
Je úplný blázon!
Späť na stoličku.
Ticho! Všetci tam, kde ste boli.
Sadnúť! Hneď!
Ticho!
- To on! To on! - On!
- Všetci! - Chce nás všetkých zabiť!
Nerozprávajte!
Vy.
Na kolená s rukami za hlavou.
Áno!
Ďakujem!
Si v riti!
Áno! Áno! Áno!
Božemôj!
Všetcí tí sráči sú s nimi. Pozor.
- Pokoj! - Naser si!
- Pokojne. - Naser si!
Nikto sa nepohne, kým nepoviem.
Nehýbte sa!
- Nie! - Čo to robíte?
Hej, hej.
- On, on, on! - Nie!
Ďakujem, Dale. Ďakujem.
Výborne.
V kuchyni všetci pracujeme spolu, inak nič nefunguje.
Pracujeme ako tím.
Ty...
Margot z Nebrasky.
Zradila si naše posvätné puto dôvery.
A ukázala svoju schopnosť byť ľahkovážna.
Mýlil som sa.
Ty žerieš. Ty berieš.
Ako všetci ostatní.
Posledný chod! Podávame o päť minút!
Áno, šéf!
Vaše jedlo mi nechutí.
Čo si povedala?
Že mi vaše jedlo nechutí
a chcem ho vrátiť.
To nerád počujem.
Čo na mojom jedle ti nechutí?
Na začiatok...
vzali ste radosť z jedenia.
Každé vaše jedlo bolo skôr dáke intelektuálne cvičenie
ako niečo, k čomu si chcete sadnúť a vychutnať ho.
Keď jem vaše jedlo,
chutí ako robené bez lásky.
Toto je smiešne. My vždy varíme s láskou.
- Však? - Áno, šéf!
Všetci vedia, že láska je hlavná prísada.
Tak si klamete.
No tak, šéf. Ja že toto je večer nepríjemných právd.
Jedna znie: varíte s posadnutosťou,
nie s láskou.
Aj vaše teplé jedlá sú chladné.
Ste šéfkuchár.
Váš jediný cieľ na Zemi je podávať ľuďom jedlo,
ktoré im má chutiť, a zlyhali ste.
Zlyhali ste.
A nudili ste ma.
A čo je najhoršie,
som stále brutálne hladná.
Si stále hladná?
Áno, som.
Ako veľmi?
Ako vlk.
A na čo máš chuť?
Čo máte?
Všetko.
Viete, čo naozaj chcem?
Povedz.
Syrový burger.
Áno, vieme spraviť syrový burger.
Pravý syrový burger.
Nie fajnový, avantgardne rozložený.
Pravý syrový burger.
Spravím ti veľmi dobrý, veľmi tradičný syrový burger.
Tomu neverím.
Budeš mať pocit, akoby si jedla prvý syrový burger vo svojom živote.
Lacný, na aký tvoji rodičia sotva mali.
- Dokážte. - Aký ho chceš?
Stredne prepečený. Americký syr.
Americký je na burger najlepší,
lebo sa topí bez trhania.
Koľko ma bude stáť?
9,95.
Aj s hranolčekmi?
- Niels. - Áno, šéf?
- Fritéza je zapnutá? - Áno, šéf.
Vlnky či rovné?
Tak to...
je syrový burger.
Áno.
To je syrový burger.
Bohužiaľ, oči by mi asi jedli viac ako žalúdok.
To chápem.
Smiem si ho vziať so sebou?
Chvíľku, prosím.
DODATOČNÝ CHOD: SYROVÝ BURGER
len dobre spravený syrový burger
Jeden burger so sebou.
A darčeková taška.
Ďakujem, že ste večerali na Hawthorne.
Ďakujem...
za všetko.
Pred naším posledným chodom je tu otázka platenia.
Neberieme tringelty, takže prepitné je zarátané.
A prosím, užite si darčekové tašky.
Sú v nich dobroty.
Brožúrka o miestnych dodávateľoch,
trochu domácej granoly,
jeden prst Douga Verricka
a kópia dnešného menu.
Nie, nie.
To platí časopis.
Vravel som ti, že neodídeš.
Takže ešte raz,
ďakujem, že ste dnes u nás jedli.
Predstavujete krach môjho umenia...
a môjho života...
a teraz sa stanete jeho súčasťou.
Súčasťou toho, čo je, dúfam, moje majstrovské dielo.
Náš záverečný dezertový chod je hravá variácia domáckej klasiky.
S'more.
Najhoršia urážka ľudských chutí, akú kedy vymysleli.
Neeticky získaná čokoláda a stuhnutá cukrová voda,
uväznené priemyselným grahamovým keksom.
Má všetko zlé z nás, a predsa si ho spájame s nevinnosťou.
S detstvom.
Mamou a otcom.
Ale túto zasranú obludnosť premení oheň.
Bože.
Očistný plameň.
Ten nás živí, zohrieva...
premieňa nás, tvaruje...
a ničí nás.
Musíme plameň prijať.
Ježiši, kurva! Prosím.
Musíme sa prečistiť.
Očistiť.
Ako mučeníci...
či kacíri.
Môžeme splynúť...
a zrodiť sa znova.
Ďakujem.
Všetkých vás milujem!
Aj my vás, šéf!
cukríky, čokoláda, keks, hostia, kuchári, reštaurácia
Preklad Miro Kováčik