kviečia jus patirti
MENIU
Mieloji.
Nerūkyk. Tai nužudys tavo skonio receptorius.
Tuomet jie mirs laimingi.
Ei.
Margo, šis vakaras - labai svarbus, girdi?
Patiekalai bus itin subtilaus skonio.
Rūkydama neleisi
- sau iki galo pasimėgauti. - Liaukis!
Labai prašau.
Gerai jau. Jėzau.
Ačiū.
Ačiū Dievui.
Ar visi tilps?
Lengvai. Iš viso 12 svečių.
Visam vakarui?
Iš kur tada pelnas?
Iš 1 250 dol. už žmogų.
Juokauji?
Ką mes valgysim? Roleksus?
Negadinkime nuotaikos kalbomis apie kainą, gerai?
Tiesiog atsiduok srautui.
Bus magiška.
Pinigai - tavo.
- Neblogai! - Ačiū.
Tu nusipelnei.
Žinai, kam tai patiks? Betei!
Velniop buhalteriją.
Tai net ne vakarienė su klientu.
Bliamba. Na ir pimpiai mes.
Puiku. Turčių degustacija.
Jie pasigers jau po amuse.
- Sveiki. - Laivu.
Kaip, manei, mes įlipsim...
Puikiai atrodai su aukštakulniais ant prietilčio.
Bliamba.
Šventas šūde.
Lilijan Blum. Dievuliau.
Kas ta Lilijan Blum?
„Saveur“ maisto kritikė.
Iš esmės, tai ji atrado Sloviką.
Viskas aišku.
Vakaras bus beprotiškas.
Išplaukiam į Hatorną!
Hatornas! Kas į Hatorną?
Ponios ir ponai, patogiai įsitaisykite,
nes išplaukiame į Hatorno salą.
- Dėkoju. - Ahoi!
Pirmyn, brangieji!
Tikėkimės, kad laisvas nesubyrės.
Taip, pone. Aha.
Jūreiviški pokštai.
- Taip. - Jūreiviški.
- Mes - laive. - Aha. Mes - laive.
Plaukiam kartu su įžymybėm.
Žymus asmuo atvyko.
Nebežymus. Jau nebe 1998-ieji.
Jis ir asmuo, ir žymus.
Dievuliau. Pažiūrėk.
Ar neturėtum dirbt savo darbo?
Žiūrėt, kad manęs niekas netrukdytų.
Akivaizdu, kad jie tavęs netrukdė.
Vaikystėje mačiau visus jo filmus.
- Klausyk. - Jis, regis, gurmanas.
Bent jau jam taip atrodo.
Šefas Slovikas sveikina jus
šviežia vietos austre razetos emulsijoje
su vaistine citrinaite ir agurkle. Skanaus.
- Nuostabu. Ačiū. - Ačiū.
Vienas jo firminių.
Citrinaitės ikrai gaminami su alginu.
Alginas tai...
Jūrų dumbliai.
Taip.
- Tvenkinių bjaurybės. - Ne...
Skanumėlis.
O Dieve.
Net juokinga.
Taip skanu, kad net juokinga.
Neblogai.
Man geriau vienos austrės.
Mėgstu austres.
Ne. Ta skonių pusiausvyra.
Tas citrinaitės jausmas burnoje.
Prašau, nesakyk „jausmas burnoje“.
Per vėlu. Jausmas burnoje.
Sveiki.
Ačiū.
Jėzau, kaip per išleistuves.
Tikrai? Nedalyvavau išleistuvėse.
Rimtai? Kodėl?
Nes nesutiko nė viena tokia graži mergina kaip tu.
Vargšelis.
Velniop tas kales.
- Braisai. - Sveiki.
Sveiki, pone Lorimeri.
- Sveiki. Felisitė Lin. - Sveiki. Labas vakaras.
- Ir Demjanas Garsija. - Ir ponas Džordžas Diazas.
- Pone Diazai, sveiki. - Davei tikrą mano pavardę?
Žinoma.
- O kaip paparacai? - Malonu.
Paparacai? Mes - saloje.
Sveiki atvykę į Hatorną.
Ponas Ledfordas ir panelė Vestervelt?
Ne.
Atleiskite, ne. Tai...
Čia ne panelė... Panelė Vestervelt negalėjo...
Čia panelė...
Margo.
Sveiki. Malonu susipažinti.
Margo. Sveika atvykusi.
Mes pasistengsim, kad jūsų vakaras būtų kaip įmanoma malonesnis.
- Ačiū. - Prašom čia.
Ačiū.
Dieve mano. Atleisk.
Labai nepatogu. Atleisk. Tai ne...
Nieko tokio.
Nesijaudink.
Atleisk.
Pone Librantai.
Ponia Librant. Sveiki atvykę.
Jei jūs nieko prieš, eisime tiesiai į restoraną.
- Mes čia daugybę sykių buvome. - Taip, žinoma.
Garbūs svečiai pokalbį pratęs toliau.
Ačiū. Prašome paskui mane.
Tai kur dabar filmuojatės?
Ačiū, kad paklausėte.
Matei, mane dar atpažįsta.
Imuosi laidų vedėjo vaidmens.
Žinai? Pralinksmink.
Hatorno salą sudaro 12 akrų miško ir ganyklų.
Aplink mus - kupina gėrybių jūra.
Taip.
Ten dabar gaudome šukutes, kurias valgysite šįvakar.
- Negali būt. Vajė! - Taip.
Ei, stipriau rink derlių, bičiuli!
Mes išalkę!
Dievuliau.
Mintis būti kulinarinių idėjų biomu man gana miela.
Taip. Lyg epikūriškame salone.
Ne, biomas man skamba geriau.
Biomas - geriau. Taip.
Tokių nesąmonių dar nesu girdėjusi.
Tai rauna stogą.
Pauostyk.
Mes išalksime.
Taip, aš esu prisiekęs gurmanas.
Dievinu čia viską.
Be to, esu artimas šefo draugas.
Aišku, smarkuoli.
Mūsų rūkykla veikia pagal šiaurinės Europos tradicijas.
Rūkome tik melžiamų karvių mėsą,
kurią brandiname lygiai 152 dienas, kad suirtų jungiamasis audinys.
- Taip. - Galima dirstelėti?
Skaičiau apie tokias internete.
Galiu pažiūrėti?
- Korėjietiškas barbekiu. - Taip.
Tik nelieskite baltymų. Jie dar nesubrendę.
O kas nutiks, jei mėsą patieksite 153-ią dieną?
Ar atsivers pragaro vartai, ar...
Spėju, bakterijos pateks
į valgytojo kraują ir į jo stuburo ląstelių membranas,
tada jį arba ją ištiks paralyžius
ir, neilgai trukus, mirtis.
Taigi, taip, atsivers pragaro vartai.
Gerai, kad mes - profesionalai, taip?
- Norėčiau jai dirbti. - Taip.
Kietai.
Čia mes gyvename.
Ką? Jūs čia iš tiesų gyvenate? Visi?
Visi.
Išskyrus šefą.
Esprit de corps. Ne?
Ne, pone Feldmanai.
Tai kur kas daugiau.
Mes čia - šeima.
Diena prasideda šeštą ryto, penkios paruošimo darbų valandos.
Mes pjauname. Mes fermentuojame.
Mes skerdžiame. Marinuojame.
Skystiname. Sferizuojame.
Mes stingdome.
- Jie „stingdo“? - Taip.
Mes stingdome.
Vakarienė paprastai trunka 4 val. ir 25 min.
Diena baigiasi po antros val. nakties.
Tad mums čia gyventi patogiau.
Ar jūs neperdegate?
- „Perdegame“? - Atleiskite.
Nuolat darydami tą patį?
Šefas sau kelia aukščiausius standartus, mes - irgi.
Jei ką ir deginame, tai tik tam,
kad skonis būtų dar geresnis.
Ar yra išalkusių?
Juk kažkada duos valgyt, taip?
Maistas laive bus vakarienė.
Elsa.
Atsiprašau.
Elsa, labas.
Kas ten gyvena?
Šefas.
Galime pažiūrėti?
Į šefo namą neįleidžiami net mes, pone Ledfordai.
Eime.
Netrukdykime jo didenybės aukščiausiojo maisto imperatoriaus.
Gerai.
„GOAT“ reiškia „visų laikų geriausias“, tiesa?
Ne, anksčiau...
Manai, jis išrinktų tą dičkį?
Soc. tinkluose reikėtų paskelbti tam tikru laiku.
Atvest tave į geriausias vietas?
Aš pati užsakau vietas.
Mano vardu.
Aš...
Sveiki dar sykį.
Ponai, parfė?
Tik pažvelk į vaizdą.
Nufotografuoti?
Kur einame, vade?
Apsikeiskime vietomis.
- Panele... - Mils.
Panele Mils. Jūs sėdėsite panelės Vestervelt vietoje.
Tau bus geresnis vaizdas.
Man nereikia geresnio vaizdo.
Ne, aš žiūrėsiu į virtuvę.
Ačiū!
Pirma gersim rausvąjį.
Skanaus.
Panelė Vestervelt
Galite stebėti virėjus, inovatyviai gaminančius.
Prašome nefotografuoti mūsų patiekalų.
Šefo įsitikinimu, jo kūrinių grožio dalis -
jų efemeriškumas.
Eikš. Nepražiopsokime.
Ar naudojate „Pacojet“ smulkintuvą?
Tikrai taip, pone.
„Pacojet“ išgaunama sniego pudros efekto tekstūra.
Kietai.
Taip. Aš irgi tokį turiu.
Jūs daug išmanote, pone Ledfordai.
Žinote mano pavardę?
Mums patinka žinoti, kas pas mus vakarieniauja.
Ar šefas yra kur netoliese? Norėčiau su juo pakalbėti.
Jūs verčiau prisėskite.
Tuojau tieksime patiekalą.
Taip. Gerai. Ačiū.
Dar lambrusko, ponia?
Koks dėmesys detalėms, eina šikt!
- Ir jis žinojo mano pavardę! - O tu nepaklausei jo.
Na, žinai.
Štai ir jis.
Eina šikt.
Jis žiūri į mane?
Prėska? Taip sakoma?
Tai - prėska.
Tau patinka žiema, tiesa?
- Aš ne... - Iškrypėlis.
Slėgta marinuota melotrija, pieno sniegas,
suanglėjusiuose nėriniuose.
- Ačiū. - Skanaus.
AMUSE BOUCHE melotrija, pieno sniegas, anglių nėriniai
Tas išprotėjimas dėl sniego.
Jis ant bangos, kuriai niekas negali atsispirti.
Jauti ožį?
Pačiame gale. Mažą ožiuką.
Ji sakė, čia pienas.
Įdomu.
- Tik nepatikslino kieno. - Nepatikslino.
Norėsiu išgirsti
tavo kalbą serialui, bet pirma noriu padėkoti už dvejus metus.
Ši galimybė man buvo...
Geriausia gyvenime?
- Už dar daug tokių. - Liaukis. Tai atsisveikinimo tostas.
Leisk man užbaigti.
- Netiesa. - Taip, tiesa.
- Aš susiradau kitą darbą. - O Dieve!
Mama gavo man pareigas „Sony“.
Sakiau tau prieš dvi savaites.
Štai mano darbo telefonas.
- Įmonės kreditinė kortelė. - Ji neperduodama.
Raktai nuo tavo namo Los Andžele...
- Neturiu kišenių. - ...nuo buto Niujorke...
ir nuo buto, apie kurį nežino tavo žmona.
- Kaip Amanda? - Imk, nes pirmadienį neateisiu.
Ar mes tikrai kalbėsim apie gyvenimą?
- Rimtai? - Aš irgi to nenoriu.
- Gal vertėtų? - Ar būtina?
Nekaip, Braisai, žinok.
Man su Amanda sekasi nekaip.
Dėl tavo kaltės?
Ne, dėl jos. Ji vertė mane rašyt jos kolegei.
Žinoma, kad dėl mano.
Aš - šiknius.
Mes bent jau turim darbą.
- Ir pinigus. - Už darbą ir pinigus.
Mes - apgailėtini, tiesa?
O, taip. Kas nors, nušaukit mus.
Ne, aš neketinu...
Jėzau Kristau. Noriu gyvent šiame patiekale.
Ar nepyksi,
jei man tai nebus taip įdomu?
Ne, viskas gerai.
Aš su kiečiausia mergina salėje.
Tai iš kur šis tavo žavėjimasis maistu?
Nežinau. Žmonės dievina
sportininkus, muzikantus,
dailininkus ir panašiai.
Jie - idiotai.
Jų veikla - nesvarbi.
Žaidžia sau su pripūstais kamuoliais ir ukulelėm.
O šefai...
jie žongliruoja su gyvenimo medžiagomis.
Su pačia mirtimi.
Peržiūrėjau visas „Chef's Table“ serijas dukart ar triskart.
Sloviką žiūrėjau 20 sykių.
Jis parodė akimirką, kuomet žalia braškė yra tobulai neprinokusi.
Mačiau, kaip jis serviravo moliuskus, kai jiems mirštant jie dar trūkčiojo.
Tai - menas ant bedugnės krašto,
kur kuria ir pats Dievas. Tai tas pats.
Gražiai pasakei, Taileri.
- Liaukis. - Ne! Aš rimtai.
Imu tai suprasti.
- Tikrai? - Taip. Šiek tiek.
PIRMAS PATIEKALAS
Gerai.
Taip, šefe.
Labas vakaras.
- Labas vakaras. Sveiki. - Sveiki.
Sveiki atvykę į Hatorną.
Aš - Džulijanas Slovikas, ir šįvakar mes su malonumu jus pamaitinsime.
Uždanga pakyla.
Per kelias valandas
jūs prarysite riebalus,
druską, cukrų, baltymus,
bakterijas, grybus,
įvairius augalus bei gyvūnus
ir net visas ekosistemas.
Tačiau maldauju jūsų vieno.
Tik vieno.
Nevalgykite.
Jis rimtai?
Skanaukite.
Mėgaukitės.
Gardžiuokitės.
Jauskite burnoje kiekvieną kąsnelį.
Būkite sąmoningi.
Tik nevalgykite.
Mūsų meniu tam pernelyg vertingas.
Ir apsidairykite.
Mes esame šioje saloje.
Priimkite.
Priimkite visa tai.
Ir atleiskite.
Sulig šiais žodžiais...
maistas!
Taip, neškite.
Štai ir jie.
Lyg žygiuojantis orkestras.
Pirmasis mūsų patiekalas vadinasi „Sala“.
Jūsų lėkštėje - augalai iš visos salos,
padėti ant pakrantės akmenų,
padengti vos pašaldytu filtruotu jūros vandeniu,
kuris tirpdamas skleis aromatą.
Tas vyras tada tai žvejojo...
Atleiskite?
Atsiprašau, šefe.
Nieko tokio.
Taip, tai tie patys moliuskai.
Štai ką turite prisiminti apie šį patiekalą.
Mes, žmonės šioje saloje, esame nesvarbūs.
Sala su savo maistingomis medžiagomis
egzistuoja tobulai be mūsų įsikišimo,
gaminimo ir virškinimo.
Tai, kas vyksta šioje salėje, beprasmiška
palyginus su tuo, kas vyksta šioje gamtoje,
dirvoje, vandenyje,
ore.
Mes - viso labo išsigandusi nanosekundė.
Gamta - nesibaigianti.
Skanaus.
Džiugi mintis.
Tu verki?
Aš sujaudintas. Visa tai taip gražu.
Pernelyg gražu, kad suvalgytum.
Geriausias restoranas mano gimtajame mieste...
Manai, šefas supyko ant manęs?
Už tuos moliuskus?
Neprivalai vadinti jo šefu, Taileri.
Esu tikra, kad jis nė nenutuokia apie tavo egzistavimą.
Aš noriu, kad jis...
- Tave pamėgtų? - Taip. Panašiai.
Taileri, tu - klientas.
Moki jam, kad jis tave aptarnautų.
Ir nesvarbu, patinki tu jam ar ne.
Taip. Pala. Ką tai reiškia?
Nieko.
Nurimk ir valgyk savo akmenį.
Prieš šio patiekalo siūlome mūsų draugų iš „Caroline Morey“
Chassagne-Montrachet
premier cru 2014-ųjų vyną.
Ne tik vienas toks vynuogynas pasaulyje.
Viena vynmedžių eilė.
- Tobula. - Magiška.
Ką manai? Man regis, tai...
Pusiau puiku. Akimirkomis - tobula.
Akimirkomis.
Lėkštėje lyg kažko nepakanka.
Darbas su pincetu - pašėlęs.
Ir skoniai yra. Labai aiškūs.
Talasiški.
- „Talasiški“? - Vandenyno.
- Talasa - pirmapradė jūros deivė. - Talasa ir Pontas.
- Taip, taip. - Teisingai.
Mes valgome vandenyną.
- Taip. - Aha.
Ir kaip?
Skanu.
Laidoje negali sakyti „skanu“.
Turi pagražinti.
Dėl Dievo meilės. Juk tai - ne smegenų chirurgija.
- Tai kelionių ir kulinarijos laida. - Tą ir daryk.
Taip. Pasakok.
Mes vykstame į Italiją.
Aš - su bridžais, apsižergęs žalią „Vespą“,
varinėju po kažkokio Džiuzepės sūrio ūkį.
Valgau sūrį ir...
Stambus mano planas.
Aš užsimerkiu ir imituoju orgazmą,
o tada išvykstam į Pietų Afriką,
o ten gal ir užsimenu, kad rasizmas - negeras dalykas,
tirli pirli, o ten, žiūrėk, ir „Emmy“ gausiu.
- Ir viskas? - Dabar galiu pavalgyt?
Ir tai ketini pristatyti trims platformoms pirmadienį?
- Maždaug. - Eik tu šikt.
Tai - tragedija.
Tau teisės atimtos, tu negali vykt į Pietų Afriką.
- Skanu? - Šis ūdros maistas?
Taip. Rimtas reikalas.
Mano šefas namuose Rikardas gamina taip pat skaniai.
Jūs žinote Rikardą. Jis - nuostabus.
Nepaprastai.
Bent jau galėsim pasakyt, kad čia buvom.
Kaip sakydavo mano tėtis, mes mokam už patirtį.
Tai man primena
užmiesčio landšaftą.
Kas per šūdas?
„DeLaurenti“ susitikau su Periu.
Kaip jis?
Pats supranti,
Peris kaip Peris.
Ačiū.
Lėkštes nešim po penkių!
Taip, šefe!
ANTRAS PATIEKALAS
Jis nuolat taip darys?
Duona egzistuoja jau virš 12 000 metų,
ypač neturtingųjų tarpe.
Miltai ir vanduo.
Kas gali būt paprasčiau?
Net ir šiandien grūdai sudaro 65 proc. viso žemės ūkio produkcijos.
Vaisiai ir daržovės - tik 6 proc.
Senovės graikai pusryčiaudami mirkė savo sužiedėjusią duoną vyne.
Net pats Jėzus mokė mus melstis prašant duonos kasdieninės.
Duonos kasdieninės.
Duona visada buvo prastuomenės maistas.
Bet jūs, mano brangūs svečiai, nesate prastuomenė.
Todėl šįvakar
jūs duonos negausite.
DUONOS LĖKŠTĖ BE DUONOS duonos nėra, aštrūs priedai
- Jis gal juokauja? - Juokauja.
Dar aukštesnis lygis.
Kaip be... Jis nejuokauja.
Restoranas, garsus savo duona, duonos nepatieks.
- Ką? - Ačiū.
Čia koks triukas ar ką?
- Ką? - Ne.
Čia - pokštas.
Jūs rimtai?
Tokioje būsenoje pasimėgaukite priedais be pagrindinės dalies.
„Duona, kurios šįvakar neparagausi,
iškepta iš į paveldą įtrauktų raudonųjų kviečių,
sumaltų mūsų partnerių „Tehachapi Grain Project“,
pasiryžusių išsaugoti senas grūdų rūšis.“
Kažkokia beprotystė.
Turiu pripažint, kad visas šis šūdas be duonos
yra labai geras.
Šiek tiek pikta, tiesa?
Gana žiauroka.
Jis, žinoma, visada į maistą žvelgė kaip į klasių istoriją,
kaip, beje, ir aš.
Žinoma.
Tačiau turiu pasakyti, jog ši emulsija atrodo suirusi.
Taip.
Aš neketinau nieko sakyti.
Pastebėjau, kai atnešė.
Ji suirusi.
Taip, o tai iš tiesų... Iš tiesų...
Šito neturėtų būti tokio lygio restorane.
- Bet yra. - Taip.
Dieve mano. Tai - neregėto lygio chuliganizmas.
Kaip jis suaudžia istorines alegorijas.
Įdomiausia bus atspėti
idėją, siejančią visą vakarienę.
Ji paaiškės tik pabaigoje.
Pala. Tau tai patinka?
Aha.
Jis, iš esmės, tave įžeidinėja.
Ne. Tu nesupratai.
Tai - koncepcija.
Aš žinau, kas yra koncepcija, Taileri.
Patikėk. Jis pasakoja istoriją.
Todėl jo maistas toks įdomus.
Jis ne vien šefas, jis - pasakotojas.
Ir jam nusispjaut į taisykles.
Gal aš - paprasta mergina,
bet, manau, kai kurių taisyklių verta paisyti,
kaip, pavyzdžiui,
restorane tiekti tikrą maistą.
Brangiausioji, tavęs niekas nepavadintų paprasta mergina.
Aš pati kepu duoną.
- Tikrai? Nežinojau. - Taip.
Tokią kaimišką,
grubaus malimo, su mielėmis.
Kokias mieles naudoji?
Gaminu pati iš obuolių.
Žinoma, kad tu pati gamini mieles iš obuolių.
Išdykėle.
Ponia Blum?
Štai dar viena suirusi emulsija.
Šefas Slovikas vaišina.
- Sveiki. - Atleiskite.
Ar jums viskas patiko, pone?
Ne. Ačiū, kad paklausėte.
Maistas puikus, ir mes pagauname jūsų koncepciją,
bet gal galėtumėte duoti mums truputį duonos?
O mano draugui - be glitimo?
Ne.
Ne?
Ne.
Gerai.
Visa tai labai protinga, ir man nepatogu klausti,
bet ar jūs žinote, kas mes tokie?
Taip.
Tikrai? Žinote, kas mes?
Aš žinau, kas jūs tokie.
Vadinasi, žinote, kad mes dirbame su Dagu Veriku.
Ne, jūs dirbate Dagui Verikui.
- Būtent. - O, velnias.
Juk suprantate, kad mes čia visi - vienoje komandoje.
Tik riekelę duonos.
Labai prašau.
Mes niekam nesakysim, ponia.
- Pažadu. - Ne.
Jūs pasakėte „ne“?
Aš pasakiau „ne“. Taip.
- Gerai. - Gerai.
Tuomet viskas, ačiū.
Galima?
Nebūtina... Tiek to.
Tu suvalgysi mažiau nei trokšti ir daugiau nei nusipelnei.
Buvo malonu jums patarnauti.
Tikra keto dieta, ir tai neblogai.
Kai nevalgai duonos, geriau susikaupi.
Nerealiai skanu. Išbalzamuok mane šituo.
- Tu net neragausi? - Ne.
- Ne? - Ne.
Tai - puiku.
- Tada aš suvalgysiu. - Prašom.
Tai visai netyčia.
Taip nutinka geriausiems.
Atleiskit. Tai buvo...
Ne, aš atsiprašau.
Jūs nė nepalietėte maisto.
Čia nėra maisto.
Ne. Čia - maistas.
Bet dar bus daug maisto.
- Paliksiu vietos. - Tai bus neįmanoma.
Aš preciziškai tiksliai apskaičiavau porcijas.
Taigi, vietos jūsų skrandyje neliks.
Prašau, valgykite.
Meniu turi prasmę, jei jūs valgysite.
Bet jūs pats prašėte mūsų nevalgyti.
Aš ne tai turėjau galvoje, ponia.
Jūs juk suprantate.
Ačiū už rūpestį,
bet aš pati sprendžiu, ką valgyti ir kada.
Ačiū.
Kristau, baisus pažeminimas.
- Pažeminimas? - Taip.
Taileri, tas vyras - bjaurus.
Nereikia, prašau.
Nekalbėk taip grubiai.
Ką?
Jis prašė tavęs valgyti.
- Man neskanu. - Nors paragauk.
Prašau.
Lėkštes nešim po trijų, bičiuliai!
Taip, šefe!
TREČIAS PATIEKALAS
Tai Roso Kobo 2013-ųjų Pinot Noir.
Mes hiperfiltravom jį trintuvu,
kad pažadintumėme jį iš miego.
Slovėnijos ąžuolo, sodrios vyšnių bei tabako natos
ir lengvas ilgesnio bei atgailos ataskonis.
Taip. Skanaus.
Ilgesio bei atgailos.
Mano mėgstamiausios.
Ji ir vėl spokso.
Kur mes ją matėm?
Nematėm.
Ji labai panaši į Kler.
Kodėl tai kartoji? Visai nepanaši.
Nemanai?
Ji visai nepanaši į mūsų Kler.
Tokia pati svajinga išraiška.
Gal galim nesureikšminti? Prašau.
Suprantu. Įsivaizduokim, kad išeini...
Taip.
...ko būti negali...
kur eitum?
Į „Associate Development Co-Exec“.
Kas čia, po galais?
Tai - plėtojimas, taigi, aš plėtočiau,
arba padėčiau plėtoti dalykus...
Kodėl ten geriau, nei dirbti man?
- Nes ten - ateitis. - Taip.
- Didelė įmonė... - Taip.
Kitokia ateitis. Negi nesupranti?
Ačiū Dievui, kad tai dar įsivaizduojamai toli.
Kitas patiekalas vadinasi „Prisiminimas“.
Patiekalas turi pažadinti tai.
Prisiminimą.
Papasakosiu jums savo prisiminimą.
Augau Voterlu, Ajovoje.
Antradieniais būdavo takų vakaras.
Taip!
Tako antradieniai!
Taip!
Štai ši ponia,
mano motina.
Kaip matote, ji - gana girta.
Tai nėra neįprasta.
Kai man buvo septyneri,
vieną antradienį tėvas parėjo namo girtas.
Labai girtas.
Tai taip pat nebuvo neįprasta.
Motina supyko ir ėmė šaukti ant jo, o jis
apvyniojo telefono laidą aplink jos kaklą ir ėmė veržti.
Aš verkiau.
Klykiau, maldaudamas jo liautis.
Norėdamas jį sustabdyti,
dūriau jam į šlaunį virtuvinėmis žirklėmis.
Prisimeni tai, mama, tiesa?
Derėjo man tą vakarą smeigti jam į gerklę.
Bet vaikystėje nesame itin gudrūs.
Kaip supratote, buvo gana įsimintinas tako vakaras.
- Gerai, kad nesmeigė. - Kas čia, po galais?
Teatrališka.
Tau patiko?
Štai kodėl jis tapo šefu menininku.
To vyruko humoro jausmas - labai juodas.
Labai sudėtingas bičas.
Priešais jus
naminio rūkymo Breso viščiuko šlaunelė al pastor
ir mūsų tortilijos iš nikstamalizuotų kukurūzų miltų,
vienas firminių Hatorno patiekalų.
Ačiū.
Mes nuolat keičiame meniu,
bet, kaip ponia Blum žino, šis patiekalas buvo nuo pat pradžių.
Kaip jūs sykį pasakėte...
Iškėlė jus į viešumą.
Iškėlė mane į viešumą.
Į kokią viešumą,
neaišku.
Taigi, mes mėgstame inovacijas ir bijome pasirodyti netinkamais,
klasiką sušiuolaikinome.
Ant tortijų nupiešėme vaizdus lazeriniu graviravimo prietaisu.
Jį naudojome pirmą sykį.
Tikimės, kad šis takų vakaras jums atgaivins stiprius prisiminimus.
Skanaus.
Žinoma, kaip gi be takų.
Prašom.
Kas tai, Lil?
Restoranai.
Kuriuos apžvelgiau, ir jie užsidarė.
Tai lyg pokštas, taip?
Regis, taip.
Ričardai, kas tai?
Sveikiname su sukaktuvėmis
Takų dalykėliai. Takams.
Ne, nuotraukos.
Mūsų nuotraukos.
Čia tu po to, kai tau pašalino melanomą nuo kaktos.
Tu dar su pleistru.
Kaip malonu, kad jie mus prisiminė.
Taileri, čia tu?
Taip. Čia aš, šįvakar fotografuojantis.
Kas jam negerai?
Taip ir maniau. Jis manęs nekenčia.
Bliamba. Nemaniau, kad jį tai įsiutins.
- Ar man atsiprašyti? - Už ką?
KVIESKITE DAKTARĄ SAULYTĘ
Kas?
„Kvieskite daktarą Saulytę“.
Dieve. Jau buvau pamiršusi.
Kvailas vaidmuo. Prastas scenarijus.
Nors linksma buvo.
Gal tai pokštas, nes jūs juk draugai, tiesa?
Taip, mes draugai.
Tiksliau, ar aš iš viso turiu draugų?
Pala.
Ei, koks čia šūdas?
Ar tai...
Iš kur jie juos gavo?
KAIMANŲ SALOS PINIGINIS PERVEDIMAS
Tai negerai.
Atleiskite.
Ar galiu padėti, pone?
Taip.
Kas čia, po galais?
Tortijos.
Taip, o kas čia?
Tai tortijos,
ant kurių pavaizduotos MI ir kitų dokumentų kopijos,
įrodančios, kad jūsų įmonė klastojo sąskaitas faktūras.
Iš kur jūs tai gavot?
Apgailestauju, bet šefas savo receptų neatskleidžia.
Žinote, kad jums dabar šakės?
Šis restoranas uždarytas bus jau rytoj. Girdite?
Ne, to neprireiks.
Skanaus.
O čia tu ir...
Kas ši moteris?
Iš kur man žinoti? Tai klastotė.
Kažkokia nesąmonė.
Tai tik sumautas takas, jis nieko tau nepadarys.
Sumautas takas, galintis sukelt triukšmą teisme.
Be to turime kuo tai paneigti,
todėl jei mus įduos...
Teisingai!
Jei įkliūsim mes, įklius ir Verikas.
Jam bus šakės kaip ir mums.
Tiesa? Taigi, viskas gerai.
Tiesa?
- Aišku, kad gerai. - Velniop.
Jie negali tavęs fotografuoti be tavo leidimo.
Patylėk ir leisk man pagalvoti, gerai?
Man kažkaip reikia tai ištaisyti.
Žinau, kaip tai ištaisyti. Grąžink jam šį mėšlą.
Atleiskite.
- Atleiskite! Pone, galima? - Ei. Margo.
Tu man ką tik spragtelėjai?
Ar žinai, kaip sunkiai užsakiau šį stalelį?
Ne, man nerūpi.
Čia niekas negrąžina maisto, mažvaike.
Dėkok, kad iš viso tave įsileido.
- Kaip tu mane pavadinai? - Mažvaike,
nes elgiesi kaip vaikas.
Taileri, tučtuojau atsiprašyk.
Negali su manim taip kalbėti.
Galiu, nes spėk, kas už visa tai moka?
Todėl užsičiaupk ir valgyk.
Dieve mano.
Tai nepaprasta. Tik paragauk.
Ne, ačiū. Verčiau netrukdysiu.
Panele Mils?
Kuo galiu jums padėti?
Ieškau moterų tualeto.
Čionai.
Ačiū.
Kas už tų sidabrinių durų?
Kažkas labai ypatingo.
Ne, jums negalima...
Jums čia negalima.
Norėčiau žinoti, kuo konkrečiai
jums nepatiko paskutinis patiekalas.
Jūs neveik neparagavote.
Kodėl?
Aš turiu žinoti. Kodėl nevalgote?
O kas jums rūpi?
Į savo darbą žiūriu labai rimtai, o jūs nevalgote.
Ir tai mane žeidžia.
Aš, regis, nesu labai išalkusi.
Aš jums pasakiau, kas esu.
Aš - Džulijanas Slovikas, šefas.
O kas jūs?
Klausiu dar sykį. Kas esate jūs?
Margo Mils.
Iš kur jūs, Margo?
Iš Grand Ailando, Nebraskos.
Patenkintas?
Gal pasakyt mamos adresą vagonėlių parke, šūdžiau?
Ne, jūs nenorite, kad galvočiau, jog esate Margo.
Kas jūs?
Margo.
Jūsų čia šįvakar neturėjo būti.
Prašau pasitraukti man iš kelio.
KETVIRTAS PATIEKALAS
Nors itin teatrališka, tačiau minimalistiška,
primena japonų minimirasuto stilių.
- Bet jis - žaismingas, sutik. - Taip.
Vien tik takai ko verti.
Koks dialogas.
Žaisminga.
Nekantrauju.
Mes pasirengę kitam patiekalui,
- kuris jums pasirodys... - Atleiskit.
Kas per šūdas čia vyksta?
Gal leistumėte man užbaigti? Galėčiau?
Dėkoju.
Ponios ir ponai, pristatau jums šefo padėjėją Džeremį Laudeną.
Džeremis sukūrė šį patiekalą.
Jis vadinasi „Jovalas“.
Gimęs Sparkse, Nevadoje,
Džeremis studijavo Haid Parko kulinarijos institute.
Džeremio tikslas, kaip nuoširdžiai rašė savo laiške,
buvo dirbti su manim čia, Hatorne.
Tiesa, Džeremi?
Taip, šefe.
Džeremis - talentingas.
Jis - geras.
Labai geras.
Bet jis nėra didis.
Ir niekada nebus didis.
Jis beprotiškai trokšta mano prestižo, mano darbo, mano talento.
Jis siekia didingumo, bet jam jo nepasiekti.
Teisingai, Džeremi?
Taip, šefe.
Kaip ir aš būdamas jo amžiaus,
Džeremis atidavė viską, kad pasiektų savo tikslus.
Kaip ir mano, jo gyvenimas yra įtampa.
Įtampa, nes turi patiekti geriausią maistą pasaulyje.
Ir net jei viskas pavyksta, maistas - tobulas,
klientai - patenkinti, kritikai - taip pat,
vis tiek negali išvengti jovalo.
Savo gyvenime,
savo kūne,
savo prote,
atiduodamas visą save tam, kad patenkintum tuos, kurių net nepažįsti.
Džeremi,
ar tau patinka toks gyvenimas? Gyvenimas, apie kurį svajojai?
Ne, šefe.
O ar nori mano gyvenimo?
Ne mano pareigų, ne talento.
Mano gyvenimo.
Ne, šefe.
Ponios ir ponai, jūsų ketvirtas patiekalas -
šefo padėjėjo Džeremio „Jovalas“.
Bliamba!
O Dieve!
Ką jūs darot?
Kas jums negerai?
Kas per šūdas?
Mane ištiko šokas. Labai netikėta.
Kas per šūdas, žmogau?
Prašau. Sėskite.
- Viskas gerai. - Prašau, nusiraminkite.
- Kas atsitiko? - Tai - meniu dalis.
Spektaklio dalis.
- Tai - spektaklis? - Spektaklis? Tai ne...
Jūs už tai mokate.
Tai - triukas? Kas čia buvo?
Tai - išskirtinė patirtis.
- Prašau visų grįžti į vietas. - Kas per šūdas?
Labai dėkoju.
Jis negyvas?
- Gal čia petarda ar... - Sėdėkite.
- Paprašyčiau sėsti. - Esu tokias mačiusi.
Nejuokinga.
Kas per šūdas?
- Tai - tikra? - Kas čia vyksta?
- Atrodo žiauriai tikra. - Ne.
- Tai - teatras, taip? - Nenusišnekėkite, ponia.
Jis ką tik nusišovė, aišku?
Tai atrodė itin tikroviškai, Lilijan.
Tai - teatras. Pastatymas.
- Tikrai? - Taip. Toks jo sumanymas.
Meniu dalis.
JOVALAS
greitpuodyje virtos daržovės, skrudintas kepsnys, bulvių confit,
jautienos padažas, kaulų čiulpai
A.A. Džeremio Laudeno
Valgykit!
Skanaus.
Ruošiame penktą patiekalą.
Taip, šefe!
Taileri, kas čia vyksta?
Siūlome biodinaminio ūkio Cabernet Franc
iš mūsų bičiulių „Domaine Breton“ vynuogynų.
Jokių pridėtinių sulfitų,
kaimo kvapo natelė
itin dera su skrudintais baltymais. Skanaus.
Mes išeiname. Tučtuojau.
Turiu paimti savo skraistę.
- Pamiršk skraistę. Eime. - Bet aš...
Pone Librantai?
- Mes išeiname. - Ar kas nutiko?
Mes išeiname.
Bet dabar nebus laivo.
Išsikviesiu sraigtasparnį.
Be telefono ryšio bus sudėtinga.
Traukitės, bliamba.
Jėzau. Daryk, ką jie sako!
Aš sutvarkysiu.
- Leisk man. - Kuria ranka, pone Librantai?
Ką?
Kuria ranka jūs tai sutvarkysite. Kaire ar dešine?
Ką čia pezate?
Išsirinksim?
Ką?
Puiku. Kairė ranka.
Bevardis pirštas.
Paleiskite mane!
Ne!
- Atstokite nuo žmogaus. - Ką jūs darote?
- Liaukitės! - Atstokite nuo žmogaus!
Pone Librantai, nespurdėkite.
Ką jūs darot, po velnių?
Ričardai!
Prašome likti savo vietose.
Kas per...
Kas tai? Jam reikia gydytojo.
Ar padėti surasti savo vietą?
Ten pirštas. Pirštas.
Žmogus klykia iš skausmo!
Prašome sėstis.
Pone?
Tai nejuokinga, ponia! Jėzau Kristau.
Visa tai - meniu dalis.
Dieve mano!
Tai - tikra, tiesa? Aš negaliu pakliūti į įkaitus.
Tai pakalbėk su juo.
Eik! Tu jį pažįsti, tiesa?
Aš išsigalvojau.
Kodėl?
Nes aš giriuosi pažintimis, štai kodėl.
Jūsų vyro žiedas, ponia.
- Ačiū. - Prašom.
Tedai!
Aš tikiu, kad visa tai - mūsų naudai.
Kalbu apie mus abu.
Todėl jis man parašė.
Ir tai - nepakartojama. Tiesa?
Vaidyba pritrenkianti.
Ką čia nusišnekate?
Šefas Slovikas laukia jūsų virtuvėje.
- Galiu eiti ir aš? - Ne.
Ne, atleiskite, bet jūs klystate.
Kodėl jūs šitaip?
Jūs klystate.
Ką turite galvoje?
Kas jūs?
Margo.
Mano vardas Margo.
Esu aptarnavęs daugybę Margo. Jūs - ne Margo.
Ne.
Kokią tai turi reikšmę?
Turi, nes meniu, svečių sąrašas
ir visas vakaras yra kuo kruopščiausiai apgalvota.
O jūs nesate plano dalis.
Ir tai viską gadina.
Tam, kad tęsčiau, turiu žinoti, kur jus pasodinti.
Su mumis ar su jais?
Tai nepaprastai svarbu.
Tada paliksite mane gyvą?
Paliksiu jus gyvą? Ne!
Jokiu būdu.
Negi nesuprantate, kad tai sujauks visą meniu?
Mes visi šįvakar mirsime.
Ar ne tiesa?
Taip, šefe!
Klausimas,
su kuo norite mirti - su duodančiais ar su imančiais.
Bet vis tiek mirsiu?
Tai despotiška.
Ne, šioje virtuvėje nėra nieko despotiško.
Apsispręskite.
Šie sprendimai - svarbūs,
o mūsų meniu griežtai suplanuotas.
Po 15 min. bus pertraukėlė tarp patiekalų,
tada man reikės jūsų sprendimo.
Mūsų pusė ar jų.
O dabar prašyčiau grįžti į savo vietą.
Kitas patiekalas - itin rafinuotas.
Lėkštės po penkių!
Taip, šefe!
Aš myliu jus visus.
Mes jus irgi mylim, šefe!
Bliamba! Jis parodė tau patiekalo ruošimą?
Kokio? Baltyminio ar daržovių?
Baltyminio ar daržovių?
Po velnių. Tai nesąžininga.
Kodėl jis išsirinko tave?
Tu rūkai visą dieną. Net skonių neskiri.
SKONIO ATSTATYMUI bergamotės ir raudonųjų dobilų arbata
Mums šakės. Susikaupkime.
Ką darom?
Ką galim padaryti?
Durys saugomos,
bet tai galbūt spektaklis.
Taip.
Gal matėt, koridorius...
Vyručiai, reikia kažką daryti,
negalima bijoti.
Filmavausi filme „Užpuolimas“.
Pulkim virtuvę, kai jie imsis peilių ir šakučių.
Manai, mes peilius valdom geriau nei jie?
O kokią išeitį turim?
- Nežinau. - Tai ką darom? Mes...
Velniop. Išdaušiu langą.
Taip! Pirmyn!
Bliamba!
Leiskite palydėti jus į vietą.
Bliamba.
Atleisk, žmogau.
- Dieve. - Bliamba.
Yra toks posakis.
„Kartais pakanka puodelio geros arbatos.“
Supratau tai augdamas Bratislavoje.
Paaiškėjo, kad arbata ne tik apvalo gomurį,
bet nuramina, susidūrus su rūsčia namų tikrove.
Bet prieš tęsdami,
gal norite ko paklausti apie mane ar Hatorną?
Ko nors?
Ar tai - bergamotė, šefe?
Taip.
- Šefe? - Taip?
Aš paklausiu visų vardu.
Norėčiau sužinoti... Mes norėtume sužinoti...
Ką, po galais, tai reiškia?
Aš jums pasakysiu.
Manykite, kad jūs esate degustacinės koncepcijos dalys.
- Ką? - Degustacinės koncepcijos.
Metaforiškai kalbant.
Manau, tai - geriausias paaiškinimas.
Tačiau jums tai neturi būti staigmena.
Ponia Blum.
Lilijan, jei leisite. Mano brangioji užtarėja
žino, kokią žalą yra padariusi šefams.
Ne. Palūkėkite, šefe.
Ne, jūs dabar nekalbate.
Atleiskite, šefe.
Jūs sutikote duoti interviu
- Lilijan Blum. - Ką?
- Ir tas interviu sukūrė šį restoraną. - Jūs skatinate jos purvą.
Jūs skatinate jos purvo liejimą.
Remiate.
Kurstote.
Dar suirusios emulsijos, ponia.
Jums patiko, kad atsiunčiau kvietimą šiam vakarui.
Kad prašausi jūsų dėmesio.
Tai paglostė jūsų ego.
Bet to reikėjo tikėtis. Jūs taip pat paglostėte mano ego.
Dešimt minučių, panele Mils.
Prašau. Mano vyrui reikia į ligoninę.
Nereikia. Tik paleiskite mano žmoną.
Mano ištikimieji nuolatiniai lankytojai.
Kiek sykių vakarieniavote čia per pastaruosius penkerius metus?
Nežinau. Šešis ar septynis.
Manau, daugiau, Dikai.
Vienuolika. Vienuolika kartų.
Daugelis dėkoja Dievui gavę progą apsilankyti čia vos vieną sykį.
Pone Librantai, gal pasakysite bent vieną patiekalą, kurį valgėte praėjusį kartą?
Vienuolika kartų jūs plaukėte čia,
o mes pristatydavome kiekvieną patiekalą.
Papasakodavome, kuo jus vaišinome.
Pasakykite nors vieną patiekalą, valgytą čia paskutinį sykį.
Arba priešpaskutinį.
Vieną. Prašyčiau.
Menkė.
Ką?
Menkė.
Tai nebuvo menkė, asile.
Tai buvo otas.
Retas dėmėtasis otas, po velnių.
Negi tai svarbu?
Tai buvo svarbu otui, ponia Librant.
Ir menininkui, kurio darbas jūsų žarnose virto šūdu.
Leidau, kad dėl kainų už mano darbą
čia atvyktų tik jūsų klasės žmonės.
Buvau apmulkintas ir stengiausi patenkinti tuos, kurie negali būt patenkinti.
Pradedant nuo jos.
Bet juk tai - mūsų kultūra, tiesa?
Ir mano restoranas prie to prisideda.
Sakote, jūsų restoranas.
Bet jei jau mes čia atviraujam,
tai nėra tiesa.
Jūs teisus. Dagas Verikas yra mano investuotojas.
Jam priklauso ši sala ir šis restoranas.
O kadangi Hatornas yra visas mano gyvenimas,
turiu pripažinti, jog Dagui Verikui priklausau ir aš.
Tačiau dabar padėtis komplikavosi,
ir Dagas Verikas priklauso man.
- Jėzau. - Dievuliau.
Eina šikt.
Kaip tai sustabdyti, žmogau?
- Ne. - Prašau, sustok.
Pasakyk, kaip mums tai sustabdyt, ir mes tai padarysim.
- Jūs to nesustabdysite. - Mes turim pinigų.
Tik pasakyk kiek, ir mes tau duosim!
Pasakyk sumą, bliamba!
Ne.
Man jūsų pinigų nereikia.
Jis neuždarė tavęs COVID pandemijos metu, šūdžiau.
Neuždarė.
Bet abejojo mano meniu.
Net paprašė pakaitalų,
nežiūrint į tai, kad Hatorne mes nenaudojame pakaitalų!
Prašyčiau puolusį angelą.
Ne!
Kurių galų!
- Ne. - Klausykite.
- Sušiktas... - Sakiau, klausykite.
Ne! Džulijanai!
- Sušiktas beprotis. - Sakiau, klausykite.
Ne...
Klausykite.
- Ne. Pamišimas kažkoks. - Ne, sakiau, klausykite.
Taip.
Girdite?
Ir...
ir...
panyra, ir...
tyla.
Girdite?
Girdite tylą? Klausykite, ar girdite?
Tyla reiškia tai,
jog esu laisvas.
Laikas baigėsi, panele Mils.
Šefas kalbės su jumis savo kabinete.
Užeikite.
Ar apsisprendėte?
Taip.
Ir ką nusprendėte?
Kad jūs buvote teisus.
Manęs čia būti neturėjo.
Sakau tai su pagarba, nes neabejoju, kad jūs - genialus,
bet visa tai...
tai - ne man.
Jūs abejojate, ar aš genialus, todėl nesakykite.
Tai neteisinga.
Gerai.
Aš nesu tikra, ar jūs - genialus.
Aš tikėjausi daugiau.
Eikit šikt!
Tuomet man teks padaryti sprendimą už jus.
Jūsų vieta čia, su savo rūšimi.
Ir kokia gi ta rūšis?
Šūdų šlavėjai.
Manei, nesuprasiu?
Puikiai atpažįstu giminingos profesijos atstovus.
Ponas Librantas. Iš kur jį pažįsti?
Nenuleidi nuo jo akių visą vakarą.
Manau, jūs žinot.
Nežinau.
Jis mokėjo už patirtį.
Pats būdamas patirčių tiekėjas, galiu pasakyt,
kad tavęs lengvai nepriblokši.
Tai kuo gi jis tave pribloškė?
- Jis nepribloškė... - Margo.
Jis prašė, kad sutikčiau su viskuo, ką jis sako ir žiūrėčiau, kol jis smaukys.
Konkretu.
Ne visai.
Visai neoriginalu.
Pribloškė tai,
kad jis prašė, kad sakyčiau jam, koks jis geras žmogus,
ir kad aš esu jo duktė,
ir kad jis mane myli, ir kad aš jį myliu ir...
Taigi, jis - romantikas.
Ne, smulkmenų man nereikia.
Aš žinau, ką reiškia blogas klientas.
Taip.
Ar tau patinka teikti savo paslaugas?
Taip.
Tiksliau, patikdavo.
Ar jums patinka?
Patikdavo,
bet jau seniai nejaučiu troškimo kam nors ką nors pagaminti.
Ilgiuosi to jausmo.
Eikš su manim.
Visi tokie nuliūdę!
Ponios ir ponai, kitam mūsų patiekalui
siūlau pakvėpuoti vakaro oru!
Eime! Į lauką!
- Prašome, pone. - Visi į lauką.
Galim pamėgint išplaukt laivu.
Mūsų nuolatiniai, jūs irgi.
Prašome eiti paskui šefą.
Šefe, norėčiau trumpam šnektelėti.
- Eime! - Po jūsų, prašyčiau.
Svečiai - pirmi.
Ričardai.
Paskui mane.
Į nakties ramybę.
Neišsigąskite.
Nėra ko gąsdintis.
Gal čia bus kokia valtis, galim pabėgti.
Į kur?
- Ką? - Į kur pabėgti?
Ką tu čia šneki?
- Mums galas. - Viskas gerai.
- Ne. Mes šįvakar mirsim. Taip. - Taip, mirsim.
Kitą mūsų patiekalą pristatys šefo padėjėja Ketrin Keler.
Labas vakaras visiems.
Prieš trejus metus Džulijanas Slovikas bandė mane išdulkinti.
Aš jį atstūmiau.
Po savaitės jis vėl pamėgino.
Ir vėl atstūmiau.
Bet jis manęs neišmetė iš darbo.
Ne.
Jis pasiliko mane virtuvėje, bet nežiūrėjo man į akis
ir nesikalbėjo su manimi aštuonis mėnesius.
Jis tai gali.
Nes jis - žvaigždė.
Jis - tikras vyras.
Kitas mūsų patiekalas vadinasi „Vyro kvailystė“.
Atleisk man.
Bliamba.
Savo svečiams vyrams
siūlome galimybę pabėgti.
Bus paskelbtas startas, o po 45 sek.
mano darbuotojai ims jus gaudyti.
Jei jie jus pagaus...
Gerai.
45 sekundės prasideda dabar.
- Laikyk. - Ką?
Atleisk. Juk žinai, aš šlykštus.
Esi nuostabi kritikė.
Iškviesiu pagalbą. Iškart.
Jūs irgi.
Aš jus paliksiu.
Gal eime į vidų?
Vėsoka.
Čionai.
Gerai.
Ateikite.
Pirmyn!
ŠEŠTAS PATIEKALAS
VYRO KVAILYSTĖ
Dandženeso krabas, fermentuotos išrūgos, jūros salotos, umeboši, rudadumbliai
- Ačiū. - Ačiū.
Fantastiška.
Vaisinio umeboši aitrumas
ir fermento bangos.
Sodru, bet itin gryna.
Nuostabu.
Taip...
kažkada tai man būtų daug reiškę, ponia Blum.
Labai skanu.
Taip, išties.
Man čia patinka emodžis.
Umeboši.
- Umeboši. - Umeboši.
Itin skanu.
- Jūs - labai talentinga. - Ačiū.
Paprastai putos man nepatinka, bet...
Nebėk šalia manęs!
Ne, tu bėgi šalia manęs!
Čia - miškas! Bliamba!
- Traukis nuo manęs! - Eik šikt!
Bliamba.
Dieve mano.
Taip.
Jūs pažįstate mano vyrą.
Taip.
Pažįstu.
Taip.
Juk galit mums pasakyti.
Ar mes tikrai šįvakar mirsim?
Visa tai netenka prasmės, jei nemirsit.
- Kas neteks prasmės? - Meniu.
Kodėl?
Jam reikia pabaigos,
konceptualiai viską susiejančios.
Antraip tai tik skanus maistas.
Jums išties vertėtų atidaryti savo restoraną.
Ir aš galėčiau jums padėti.
- Neabejoju, ponia Blum. - Tikrai galėčiau.
Tik prieš tai aptartume...
mirtį.
Beje, tai aš pasiūliau visus užmušti.
Labai tuo didžiuojuosi.
- Kam vyno? Velniop. - Taip, prašau.
Ačiū.
Girdėjau trakštelėjimą.
Velnias!
Užkandėlė paskutiniam sugautam svečiui.
Improvizacija Pasardo kiaušinio tema su crème fraîche ir klevų sirupu.
PASARDO KIAUŠINIS kiaušinis, crème fraîche, klevų sirupas
- Skanaus. - Ačiū.
Jums, aišku, nusispjaut,
bet mano vardas ne Margo.
Aš - Erin.
Iš Broktono, Masačusetso,
taigi štai.
Vakarėlis baigtas.
Prašom, ponai.
- Sveiki sugrįžę. - Ką valgėte?
Pone? Prašau.
Atleiskite. Paimsiu. Ačiū.
Ponia Blum. Prašom.
Leiskite. Ne, viskas gerai.
Štai.
O Dieve.
Kaip sekėsi?
Puikiai. Aš laimėjau.
Man vieninteliam pavyko pabėgti.
Atleisk. Aš - sušiktas nevykėlis.
Nieko tokio.
Aš vogiau iš tavęs pinigus.
Žinau.
Žinau, kad žinai.
Parašiau neigiamą rekomendaciją apie tave „Sony“.
Žinau. Prisegei mane laiške.
Bičiuliai...
bijau, kad meniu negalėsime tęsti,
kol neišspręsime vieno klausimo.
Tu.
Aš?
Tu.
Sakyk, kodėl tu čia.
- Todėl, kad norėjau... - Pirma nuryk.
Norėjau patirti jūsų maistą, šefe.
Ir kaip tau buvo atsakyta?
Kas tau buvo atsakyta?
Pasakėt, kad šis meniu bus nuostabiausias, kokį tik esat sukūręs.
Taip. Ir?
Ir kad visi mirs.
„Visi mirs.“
Turėjai porą.
Prisimenu, kad turėjai porą.
Ne šią merginą, kuri yra čia...
Kas jai nutiko? Kitai merginai?
Ji mane paliko, šefe.
Todėl atsivedei Margo.
Kodėl?
Nes vienam pas jus rezervuotis negalima.
Taigi, pasamdei ją, žinodamas, kad ji mirs.
- Taip. - Privilegijuotasis mulki!
Užmušiu tave, Taileri!
Nusiramink.
Ją galima suprast, tiesa?
Aštuonis mėnesius susirašinėjau su tavim.
Pakviečiau tave, Taileri, į mūsų pasaulį.
Tau teko prisiekti tylėti.
Kaip manai, kodėl tai dariau?
- Norėjote mane priimti čia... - Kodėl?
...nes, sakėte, išmanau apie maistą.
Taip. Tu ne toks kaip kiti, tiesa?
- Tu žinai, kas yra „Pacojet“. - Taip.
- Žinai bergamotę. - Taip.
- Užuodžiau ją. - Žinoma.
Taip, bet tu ją atpažinai.
- Išskyrei. - Taip.
Tai padarė man įspūdį.
- Tikrai? - Taip.
Tu - virėjas.
O virėjų vieta - virtuvėje.
Tiesa?
Taip, šefe!
Taip.
- Ateik. - Rimtai?
Aš? Rimtai?
Taip. Turiu tau užduotį.
Gerai.
Ateik. Elsa jau paruošusi.
Šefo švarkas.
Dovana nuo Hatorno.
- Gražu. - Ačiū.
Nuostabiai atrodo. Argi ne, Margo?
- Ar jam tinka? - Taip, šefe!
Ponaitis Gražuolėlis.
Tuoj jis virs individualiu švarku.
T, A, I,
L, E,
RIS.
Ačiū.
- Didžiuojuosi tavim. - Dėkoju, šefe.
Taileri, imkis darbo.
Ką?
Gamink.
- Esi virėjas, taigi, virk. - Nežinau, ką gaminti.
- Gamink. - Dabar? Aš ne...
Gamink! Tučtuojau.
Ko tau reikia? Turim viską.
- Atsistokite pažiūrėti. - Nebijok.
Ką nori...
- Atsistokite pažiūrėti. - Prašau, prieikite.
Prašau. Taileris pademonstruos jums savo kulinarinį meistriškumą.
- Atsistokite pažiūrėti. - Prašome visų.
Prieikite arčiau.
Ko tau reikia?
- Porų. - Gaminsime porus. Porų.
Štai tavo vieta. Ko dar?
Šū...
- Šūdo? Reikia šūdo? - Ne.
- Šalotų. - Askaloninių česnakų.
- Fenomenalusis ponas Maistas! - Atleiskite.
Prieikite visi. Pasimokysime iš Tailerio.
Neregėtas pjaustymo būdas, kurio mes, mulkiai, nežinojome.
Toliau?
Sviesto.
Sviesto. Porų ir svogūnų sauté svieste.
Esame kulinarinės revoliucijos liudininkai.
Gal kokių baltymų?
- Ėrienos. - Ėrienos!
Taip. Manau, iškepė, šefe.
Manai, iškepė? Tikrai?
Gal nori sugrūsti „Pacojet“ peiliu?
Ne.
Iš tiesų gana...
blogai.
TAILERIO MĖŠLAS
neiškepusi ėriena, nevalgomas porų ir svogūnų padažas,
absoliučiai be ryšio
Dėl tavo kaltės iš mūsų meno dingo paslaptis.
Dabar supranti?
Man labai gaila, šefe.
Eikš, sūnau. Ateik.
Ateik.
Taip, šefe.
Dabar ir tu esi laisva.
Ponios ir ponai, noriu atsiprašyti jūsų visų.
Ką tik matėte tai, ko pradžioje mūsų meniu nebuvo.
Mes siekiame tobulumo,
kurio, suprantama, nėra. Man labai sunku su tuo susitaikyti,
todėl prašau jūsų man atleisti.
Eikš.
Demonstracija baigta.
Prašom grįžt į savo vietas.
Paklausyk manęs.
Liko tik vienas nesaldus patiekalas.
Turime ruošti desertą.
O desertui prireiks didelės statinės, kuri turi būt ten, kampe.
Matai statinę?
- Ne. - Aš irgi nematau.
Todėl, kad mano netvarkinga kolegė Elsa pamiršo pasirūpinti, kad ją atneštų.
Margo, gal gali tu atnešti statinę?
- Aš? - Taip. Pameni rūkyklą?
Gal... Aš ne...
- Šefe, gal vienam iš mūsų... - Margo yra viena mūsų, Elsa.
Tiesa, Margo?
- Taip. - Kas taip?
Taip, šefe.
Elsa, duok jai raktą nuo rūkyklos.
Taip, šefe.
Eik.
Eik!
Atleiskite.
Atleiskite, šefe.
Pone Slovikai.
Sveiki.
Labas.
Klausykite...
Aš norėčiau...
Norėčiau pasakyti, nes...
Nenorėčiau pasirodyti pasipūtėliu ar ką...
Bet man atrodo, tai nesąžininga.
Galbūt.
Jei...
Norite žinoti, kodėl esate baudžiamas?
Taip.
Aš mačiau filmą „Kvieskite daktarą Saulytę“, ir man nepatiko.
Nesupratau?
Buvo sekmadienis.
Vienintelis laisvadienis per kelis mėnesius.
Itin vertinga diena. Diena, kai man buvo leista gyventi.
Ir aš vienas kino teatre žiūrėjau „Kvieskite daktarą Saulytę“.
Aš juk jo nerežisavau. Aš tik jame suvaidinau.
Matydamas jus vėl, nuolat turiu
prisiminti tą veidą iš filmo.
Tai mane nervina.
Kas nutinka menininkui, praradusiam savo tikslą?
Apgailėtina.
Jūs teisus.
O kodėl ji?
Kur mokėtės?
Braune.
Už studento paskolą?
Ne.
Apgailestauju. Jūs mirsit.
Tai šūdžius.
Rimtai?
Į šefo namą niekas neįleidžiamas.
Manai, kad esi ypatinga?
Sulaužei šią taisyklę.
Aš rūpinuosi klientais, kad šefas galėtų pasirūpinti meniu.
Tu mums trukdai nuo pat pradžių.
Atsiprašau.
Bet ar galiu paklausti,
kodėl sutinki mirti dėl jo?
Tu mano vietos neužimsi.
Užimti tavo vietą?
Patikėk, aš ne...
Ne!
Liaukis!
Pakaks!
Jis man nieko nesakė apie statinę.
Aš nepamiršau.
Dieve mano!
„Tantalus“ virtuvės šefas ir pažangiausios technologijos
LILIJAN BLUM
„MĖSAINIŲ BIČIULIŲ“ MĖNESIO DARBUOTOJAS 1987 - DŽULIJANAS SLOVIKAS
Pabučiuok virėją
O Dieve.
Alio?
Su gimimo diena, Braisai
Sveikiname tave
Pasakei apie mano gimtadienį?
Prieš tris valandas atrodė, kad bus linksma.
Ačiū.
Palik ją ten
ir sėsk į vietą.
Noriu, kad kai ką suprastum, Margo.
Aš esu pabaisa.
Ne, aš buvau pabaisa.
Ir parsidavėlis.
Bet viskas, ką daru šįvakar, yra tyra.
Nesavanaudiška.
Ir pagaliau skausmas nyksta.
Šefo rankos.
Kaip iš asbesto.
Plikomis rankomis galiu pernešti įkaitusią geležį iki jūsų stalo.
Manęs nebegalima įskaudinti, Margo.
Dr. Kingas sakė: „Iš skausmingos patirties žinome,
kad engėjas laisvės niekada nesuteikia savo noru.
Ją turi išsireikalauti engiamieji.“
Jis cituoja Martiną Liuterį Kingą?
- Taip. - Taip.
Kas?
Matau, aptikai mūsų radiją.
Tučtuojau palikite salę.
Kažkas atplaukė!
Ar tu kažkam paskambinai?
- Laivas. - Laivas.
Ką? Ką jūs darot?
- Ramiai! - Ką darai tam žmogui?
Ramiau!
Stipriau, stipriau.
Gerai.
Jūs norėsite prašyti jo pagalbos.
- Maldauti. - Ne, ne.
Tai būtų neišmintinga. Jis negali jums padėti.
Užduokite sau du klausimus.
Visų pirma, ar norite būti atsakingi už nekalto žmogaus mirtį.
Visų antra, paklauskite savęs,
kodėl šį vakarą jūs nesistengėte pasipriešinti?
Ištrūkti iš čia?
Juk galėjote.
Verta pagalvoti.
Labas vakaras, pareigūne. Kuo galiu jums padėti?
Man buvo pranešta apie neramumus.
Čia?
Kokius neramumus?
Smurtinius.
- Jūs - savininkas? - Vyriausiasis virėjas.
Savininkai neseniai pasikeitė, bet tai - kita istorija.
Nenoriu pasirodyti nemandagus,
tačiau mes tiekiame vakarienę.
Ar kas nors iš jūsų trumpomis bangomis pranešė apie nelaimę?
Su patiekalais savo svečiams
radijo siųstuvų netiekiame.
Ar jūs...
Taip, tai aš.
Aš - jūsų gerbėjas.
Ačiū.
Norėtumėte jo autografo?
Nenoriu trukdyti.
Ne, man nesunku.
Aš tik neturiu...
Mes turim rašiklį.
Prašom.
Taip.
Ačiū.
- Kuo jūs vardu? - Deilas.
Deilas. Sveikas, Deilai.
Sveiki.
Jūs - nuostabus.
Mums su žmona labai patiko...
Kaip jo pavadinimas? Kur vaidinate chirurgą?
Taip.
„Kvieskite daktarą Saulytę“.
Taip! Puikus filmas.
Prašom.
Labai dėkoju.
Dar sykį atsiprašau už sutrukdymą.
Eisiu.
Sėkmės, bičiuli.
Ačiū jums už tarnybą.
PADĖKIT MUMS
Rankas už galvos! Visi!
Ne. Juokaujate.
Jūs juokaujate.
Aš nejuokauju, pone.
Tai - nesusipratimas.
Padėkit mums!
- Taip! - Jis nori mus nužudyti!
Atgal į vietas! Visi į vietas!
Jis - pamišėlis!
Grįžkit į vietas.
Tylos! Visi, į savo vietas.
Sėskite. Greičiau!
Tylos!
- Tai jis! - Jis!
- Visi! - Jis nori mus visus nužudyti!
Nekalbėkite!
Jūs.
Klaupkitės ir rankas už galvos.
Taip!
Ačiū jums!
Tau galas!
Taip!
Dieve mano!
Visas personalas - su juo išvien, pone. Saugokitės.
- Nusiraminkite! - Apsišik!
- Ramiai. - Apsišik!
Niekas nejudės, kol nepasakysiu.
Niekam nejudėt!
- Ne! - Ką jūs darot?
Ei, ei.
- Jis, jis. - Ne!
Ačiū, Deilai. Ačiū.
Šaunuolis.
Virtuvėje mes visi dirbame kartu, antraip nieko nebus.
Mes dirbam kaip viena komanda.
Tu...
Margo iš Nebraskos.
Tu išdavei mudviejų šventą pasitikėjimą.
Ir pasielgei neapgalvotai.
Aš klydau.
Tu - valgytoja. Tu - ėmėja.
Kaip visi likę.
Paskutinis patiekalas! Lėkštės po penkių!
Taip, šefe!
Man nepatinka tavo maistas.
Ką pasakei?
Man nepatinka tavo maistas
ir aš noriu jį grąžinti.
Apgailestauju.
Kas konkrečiai tau netiko?
Visų pirma,
tu atėmei valgymo džiaugsmą.
Kiekvienas tavo patiektas patiekalas buvo intelektualinė mankšta,
o ne maistas, kurį smagu būtų paskanauti.
Valgydama tavo maistą,
nejaučiu, kad jis būtų pagamintas su meile.
Nesąmonė. Mes visada gaminame su meile.
- Tiesa? - Taip, šefe!
Visi žino, kad meilė - svarbiausia sudedamoji dalis.
Tuomet tu apgaudinėji save.
Nagi, šefe. Jei jau šiandien tiesos vakaras,
tai žinok dar vieną. Tu gamini su apsėdimu,
bet ne meile.
Net tavo karštieji patiekalai šalti.
Tu esi šefas.
Vienintelė tavo užduotis šioje žemėje - patiekti maistą,
kad žmonės skaniai pavalgytų. Ir tu susimovei.
Tu susimovei.
Man nuobodu.
Ir, blogiausia,
kad aš vis dar alkana.
Tu alkana?
Taip.
Ar smarkiai?
Išbadėjusi.
Ko norėtum?
O ką turi?
Viską.
Žinai, ko tikrai norėčiau?
Sakyk.
Sūrainio.
Taip, galim.
Noriu tikro sūrainio.
Ne kokios konceptualios nesąmonės.
Tikro sūrainio.
Aš pagaminsiu tau puikų tradicinį sūrainį.
Nemanau, kad sugebėsi.
Pasijusi taip, lyg pirmąsyk valgytum sūrainį.
Pigų, kurį vos įpirkdavo tavo tėvai.
- Parodyk. - Kokio norėtum?
Vidutiniškai iškeptą. Su amerikietišku sūriu.
Amerikietiškas sūris - labiausiai tinka sūrainiams,
nes jis lydosi neirdamas.
Kiek tai man kainuos?
9,95 dol.
Galima su bulvytėm?
- Nilsai. - Taip, šefe?
- Ar gruzdintuvė įjungta? - Taip, šefe.
Vingiuotai pjaustytų ar prancūziškų?
O čia tai...
tikras sūrainis.
Taip.
Tai tikras sūrainis.
Deja, akys buvo didesnės už pilvą.
Suprantu.
Ar galiu likusį išsinešti?
Minutėlę.
PAPILDOMAS PATIEKALAS SŪRAINIS
tiesiog gerai pagamintas sūrainis
Sūrainis išsinešti.
Ir mažytė dovanėlė.
Ačiū, kad apsilankėte Hatorne.
Ačiū
už viską.
Prieš paskutinį mūsų patiekalą reikia atsiskaityti.
Arbatpinigiai čia nepaliekami, jie įskaičiuoti į kainą.
Mes supakavom jums dovanų.
Ten šiek tiek skanėstų.
Lankstinukas su mūsų vietos tiekėjų adresais,
naminė granola,
Dago Veriko pirštais
ir šio vakaro meniu kopija.
Ne.
Vaišina žurnalas.
Sakiau, kad tu neišeisi.
Dar sykį
dėkoju jums, kad šįvakar vakarieniavote su mumis.
Jūs simbolizuojat mano meno
ir mano gyvenimo griuvėsius.
Dabar jūs tapsite jo dalimi.
Dalimi mano šedevro, tikiuosi.
O dabar - desertas. Žaisminga klasikinio deserto variacija -
kepti zefyrai.
Pats grubiausias žmogaus skonio receptorių išprievartavimas.
Neetiškai gaminto šokolado, cukraus, vandens ir želatinos gaminys,
įkalintas tarp dviejų pigių kvietinių miltų sausainių.
Pats žalingiausias mums dalykas, tačiau kažkodėl siejamas su nekaltybe.
Su vaikyste.
Su mama ir tėčiu.
Bet labiausiai šį išsigimusį dalyką pakeičia ugnis.
O Dieve.
Valanti ugnis.
Ji mus maitina, šildo,
surenka iš naujo, nukaldina
ir sunaikina.
Priimkime šią ugnį.
Jėzau Kristau, po galais! Prašau.
Mes turim apsivalyti.
Išnirti švarūs.
Tarsi kankiniai
arba eretikai.
Ugnis mus praris
ir išspjaus naujus.
Ačiū.
Aš myliu jus visus!
Mes mylim tave, šefe!
ZEFYRAI
zefyrai, šokoladas, sausainiai, klientai, personalas, restoranas
Vertė Egidija Tučkuvienė