A SEARCHLIGHT PICTURES
napi ajánlata
a MENÜ.
Bébi!
Kérlek, ne! Így agyoncsapod az élményt.
Legalább boldog halált hal.
Hé!
Margot, óriási lesz ez az este.
Nagyon össze vannak rakva az ízprofilok.
Ne cigizz!
- Így nem tudod értékelni. - Ne már!
Kérlek!
Jó. Jézus!
Köszönöm!
Hála az égnek!
Erre mind felférünk?
Simán. Csak 12 vendég lesz.
Egész este?
Miből élnek meg?
Fejenként 1250-be kerül.
Ugye csak viccelsz?
Egy Rolexet eszünk meg?
Ne rugózzunk az árán!
Csak élvezzük!
Varázslatos lesz.
Hát, te fizetsz.
- Nem rossz! - Köszi!
Megérdemled.
Betty imádni fogja.
A könyvelés agyfaszt kap ettől.
Nem is ügyfélvacsi.
De suttyók vagyunk!
Remek! A pöcsméregetők.
Tajt részegek lesznek.
- Cső! - Hajóval.
Mégis hogy jutnánk át...?
A magas sarkú necces.
Baszki!
Azt a kurva élet!
Lillian Bloom! Te jó ég!
Ki az a Lillian Bloom?
Menő ételkritikus.
Ő fedezte fel Slowikot.
Most már biztos.
A mai este beszarás lesz.
Beszállás! Indulunk a szigetre!
Beszállás! Indul a hajó!
Azta!
Foglaljanak helyet,
hamarosan indulunk a szigetre.
- Köszönjük! - Cimborák!
Szeli a hullámokat
ez a rozoga bárka?
Az biztos.
Hajós poén.
- Ja. - Aha, hajós.
Egy hajón vagyunk.
Híresség a fedélzeten!
Egy igazi celeb!
Már eljárt felette az idő.
Attól még híres ember.
Jóságos ég! Odanézz!
Nem azon kéne lenned,
hogy senki se zavarjon?
Nem is zavartak.
Az összes filmjét láttam.
- Figyelj csak! - Nagy gourmet.
Vagy annak akar látszani.
Séf köszönti önöket.
Nyers osztriga mignonette-emulzióban,
citromkaviárral és osztrigafűvel.
- Csodás! - Köszönjük!
Egy klasszikus.
A citromgyöngyöket algináttal készítik.
Az alginát, az...?
Algákból nyerik ki.
Aha.
Abból a trutyiból?
De fincsi!
Te jó ég!
Röhejes!
Ez valami röhejesen finom.
Jó volt.
De csak az osztriga miatt.
Azt imádom.
Nem. Itt az egyensúly a lényeg.
Érezd a mignonette zamatát!
Ne mondj ilyet!
Már késő. Zamat.
Helló!
Köszönjük!
Ez olyan, mint a sulibál.
Igen? Én azt kihagytam.
Tényleg? Miért?
A jó csajok, mint te, nem jöttek el velem.
Szegénykém!
Mind bekaphatják.
- Bryce! - Üdvözlöm!
Üdvözlöm, Mr. Lorimer!
- Jó estét! Felicity Lynn. - Jó estét!
- Damien Garcia. - George Diaz.
- Mr. Diaz! - Muszáj volt?
Mit titkolózol?
És a lesifotósok?
Egy szigeten nem lesznek.
Köszöntöm önöket!
Mr. Ledford és Miss Westervelt?
Nem.
Nem. Volt egy kis...
Ő nem Miss... Változott a terv. Miss Westervelt...
Ő itt Miss...
Margot vagyok.
Helló! Örvendek!
Margot, üdvözlöm!
Mindent el fogunk követni, hogy élvezze a vacsorát.
- Szuper! - Erre!
Köszönjük!
Jaj, ne haragudj!
Irtó kínos volt. Bocsi!
Nem gáz. Nyugi!
Semmi baj.
Sajnálom!
Mr. Leibrandt!
Mrs. Leibrandt!
Mi egyből mennénk az étterembe.
- Már csomószor voltunk a körbevezetésen. - Igen, valóban.
Tisztelt vendégeink, fáradjanak velem, miközben beszélgetnek!
Köszönöm! Jöjjenek utánam!
Most min dolgozol?
Kösz a kérdést!
Még felismernek.
Most egy kicsit háttérbe húzódom.
Magamra koncentrálok.
A sziget közel öt hektáron terül el, tele erdőkkel és mezőkkel.
Körbevesz minket a tenger minden kincse.
Az biztos.
A kollégám most is kagylókra halászik, amiket este felszolgálunk.
- Ilyen nincs! Bakker! - Aha.
Hé!
Fogjál is valamit, tesó!
Éhesek vagyunk!
Istenem!
Tetszik, hogy ez az egész a kulináris gondolatok biomja.
Afféle epikuroszi ligetnek is beillik.
A biom jobban tetszik.
Az jobban leírja. Igaz.
Ezek ketten csúcsra járatják a kamugenerátort.
Eszem megáll!
Szagold meg!
Éhesek leszünk.
Imádom a finom kajákat.
Meg az ilyeneket.
És a séf személyes jó barátom.
Nagymenő.
A füstölőházzal skandináv hagyományt követünk.
Kizárólag fejőstehenek húsát használjuk.
A húst 152 napig érleljük, hogy fellazuljanak a rostszálak.
- Ez az! - Bekukkanthatunk?
Olvastam ilyenről.
Igen? Benézhetünk?
- Laza! - Hogyne.
Óvatosan! Még folyik az érlelés.
Mi van, ha a 153. Napon tálalják fel a husit?
Elszabadul a pokol?
Ilyen esetben a baktériumok bejutnának
a kedves vendég vérébe, majd az agyhártyáiba is,
amitől az illető mozgásképtelenné válna,
és nem sokkal később elhalálozna.
Szóval elszabadulna a pokol.
De mi profik vagyunk.
Para lehet itt.
Faja!
Itt lakunk.
Tényleg itt laknak? Mindnyájan?
Mindnyájan.
Kivéve Séf.
Nahát...
Az összetartás. Igaz?
Nem, Mr. Feldman.
Ez sokkal többről szól.
Egy család vagyunk.
Mindennap 6-kor kelünk, és indul is a munka.
Szüretelünk, fermentálunk,
levágunk, pácolunk,
cseppfolyósítunk, szferifikálunk,
zselésítünk.
- Micsoda? - Hát...
Zselésítünk!
A vacsora hossza 4 óra 25 perc,
és hajnali 2 után ér véget,
így jó, ha mind itt élünk.
Nem szoktak kiégni vagy...?
- Kiégni? - Bocsánat!
Nem fáradnak bele, hogy mindig ugyanazt csinálják?
Séf a tökéletességre törekszik, akárcsak mi.
Ha valami ki-vagy megég, az direkt van.
Mert úgy finom.
Na ki éhes?
Kaját is kapunk?
Mindent itt termelnek.
Elsa!
Elnézést!
Elsa, bocsánat!
Ott ki lakik?
Séf.
Megnézhetjük?
Még mi sem tehetjük be a lábunkat Séf házába, Mr. Ledford.
Gyere!
Ne zavarjuk az élelmezés fenséges urát!
Jó, menjünk!
Én is akarok kecskéket.
Csomót kell szívni velük.
Az a dundi jó lesz?
Majd beidőzítjük a posztokat.
Bejárjuk a jó helyeket.
Mindent lefoglaltam.
Az én nevemre?
Hát...
Helló!
Jöhet az előétel?
Micsoda kilátás!
Lősz egy képet?
Mi hova üljünk?
Gyere! Cseréljünk helyet!
- Miss... - Mills.
Miss Mills! Miss Westervelt helyén fog ülni.
Így... élvezheted a kilátást.
Nem érdekel a kilátás.
Így látom a konyhát.
Köszönjük!
A rozéval indítanánk.
Hölgyem!
Nyugodtan figyeljék a szakácsokat, miközben innoválnak.
De kérjük, ne fotózzák az ételeket!
Séfnek meggyőződése, hogy a kreációi szépsége
a tünékenységükből ered.
Erről ne maradjunk le!
Pacojettel készítik?
Ahogy mondja, uram.
A Pacojettel porított, hószerű textúra érhető el.
Csúcs!
Ja. Van otthon egy.
Nagyon ért ehhez, Mr. Ledford.
Tudja a nevem?
Mindenkit ismerünk, aki itt eszik.
Séf nincs itt? Beszélnék vele.
Foglaljanak helyet!
Mindjárt tálalunk.
Jó, persze. Köszönöm!
- Tyűha! - Tölthetek?
Beszarás, hogy mi mindenre figyelnek!
- Tudta a nevem! - Te nem kérdezted az övét.
Ja, hát ez...
Ott van.
Mi a fasz?
Tényleg engem néz?
A KONYHA ÜDVÖZLETE
Neked az semmilyen?
De hát az!
Szereted a telet?
- Igazából... - Beteg!
Íme! Kovászolt egérdinnye
tejhóval és szenes ostyával.
- Kösz! - Jó étvágyat!
Most már mindent porítanak.
Mindenki felült erre a divathullámra.
Te is érzed benne a kecskét?
A végén. Egy kis gidát.
Említett tejet.
Lehet.
- Nem mondta, milyen állaté. - Nem.
Érdekel az ötleted,
de először is szeretnék köszönetet mondani az elmúlt két évért.
Ez az egész...
Király volt.
- Tartson sokáig! - Elköszönök.
Nem tudsz végighallgatni?
- Dehogyis. - De, igen.
- Új melóm lesz. - Te jó ég!
Anyám benyomott a Sonyhoz.
Két hete mondtam.
Itt van a céges telóm.
- A céges kártya. - Úgyis névre szól.
És itt a Los Angeles-i kecód kulcsa.
- Nincs zsebem. - A New York-ié.
És azé, amiről nem tud a nejed.
- Hogy van Amanda? - Hétfőn már nem látsz.
Dumálunk az életünkről?
- Ez lesz a téma? - Én nem akarok.
- De nem kéne? - Muszáj ezt?
Nem túl jó a szitu.
Nem állnak jól a dolgaink.
A te sarad?
Nem, miatta kacsingatok más felé.
Persze, hogy az én saram.
Egy seggfej vagyok.
De van munkánk.
- És lóvénk. - Munka és lóvé!
- Éljen! - Királyság!
Rémesek vagyunk.
Igen, basszus! Lőjenek le!
Nem kell semmi.
Jesszus! Ebbe temessetek!
Nem probléma?
Hogy nem vagyok rápörögve?
Semmi gond.
Én ülök a legjobb csajjal.
Mi izgat így a kajákban?
Nem tudom. Az emberek istenítik
a sok sportolót, zenészt.
Meg a festőket.
Ők idióták.
Kit érdekelnek?
Labdázgatnak meg ukulelézgetnek.
A séfek
az élet alapanyagaival játszanak.
Élet és halál.
Megnéztem A konyhafőnök asztaláról összes epizódját.
Slowik részét 20-szor.
Beszélt a pillanatról, amikor egy eper tökéletesen éretlen.
Felszolgált egy kagylót, ami ott, a tányéron, a vendég előtt halt meg.
A művészet a szakadék szélén.
Isten is ott ténykedik. Ez ugyanaz.
Ezt szépen megfogalmaztad.
- Nem kell ez... - Komolyan.
Szerintem kezdem érteni.
- Tényleg? - Igen. Kezdem.
ELSŐ FOGÁS
Rendben van.
Igen, Séf!
Jó estét!
- Jó estét! Helló! - Hali!
Üdvözlöm önöket!
Julian Slowik vagyok. Örömünkre szolgál, hogy eljöttek.
Függöny fel!
A következő néhány órában
elfogyasztanak zsírt,
sót, cukrot, fehérjét,
baktériumokat, gombákat,
növényeket és állatokat,
és néha egész ökoszisztémákat is.
Egyvalamit kérnék önöktől.
Csak egyet.
Ne egyenek!
Ez most komoly?
Ízleljenek!
Kóstoljanak!
Falatozzanak!
Figyeljenek oda minden morzsára, ami a szájukba kerül!
Tudatosan!
Ne csak egyenek!
A menünk ehhez túlzottan különleges.
Nézzenek körül!
Itt vagyunk egy szigeten.
Fogadják be!
Ezt az egészet.
Legyenek megértőek!
De nem is húzom az időt.
Az ételek!
Az az, jöhet!
Már hozzák.
Micsoda koreográfia!
Az első fogásunk „A sziget” névre hallgat.
A sziget növényeit láthatják,
amelyeket parti kövekre raktunk.
Az egészet épphogy fagyott tengervíz borítja,
amely megolvadva kihozza az ételek ízét.
Ezeket gyűjtötte a csónakos...
Tessék?
Bocsánat!
Semmi probléma.
Igen, ezek valóban azok a kagylók.
Ne feledjék ezzel az étellel kapcsolatban,
hogy mi, az emberek a szigeten nem számítunk!
A sziget és a termelődő tápanyagok
a legtökéletesebb összhangban léteznek anélkül, hogy összegyűjtenénk,
átformálnánk vagy megemésztenénk őket.
Az, ami idebent történik, eltörpül amellett,
ami odakint játszódik le, a természetben,
a földben, a vízben,
a levegőben.
A létezésünk egy illékony nanoszekundum.
A természet viszont időtlen.
Jó étvágyat!
Feldobta a hangulatot.
Te most sírsz?
Olyan megrendítő ez az egész! Csoda szép.
Túl szép, hogy megegyük.
A városban, ahol felnőttem, a legmenőbb étterem...
Ugye Séf nem lesz kiakadva?
A kagyló miatt.
Nem kell Séfnek hívnod, Tyler.
Fogadok, azt se tudja, hogy létezel.
De szeretném, ha...
- Kedvelne? - Ja, mondjuk.
Te vagy a vendég.
Fizetsz, hogy kiszolgáljon.
Nem számít, hogy kedvel-e, vagy sem.
Igaz. Hogy érted ezt?
Mindegy.
Nyugi, és edd a követ!
Ajánlanám a Caroline Morey borászat.
Chassagne-Montrachet-ját.
Kiváló minőség 2014-ből.
Nem csak egyetlen szőlészet.
Egyetlen szőlősor.
- Ejha! Pazar! - Varázslatos.
Mit szólsz? Ha engem kérdezel, egészen...
Majdnem remek. Néha felcsillan.
Felcsillan.
A tálalás kényszeres.
Kurvára meg van komponálva.
De jók az ízek. Nagyon letisztult.
Nagyon thalasszikus.
- Thalasszikus? - Óceáni.
- Thalassza, a tengerek... - Thalassza és Pontosz.
- Igen. - Pontosan.
Az óceánt esszük.
- Bizony. - Igen.
Hogy ízlik?
Finom.
A műsorba ez kevés.
Cifráznod kell.
Az ég szerelmére, ez nem agysebészet!
Csak egy utazós, kajálós műsor.
Oké. Add el nekem!
Olaszországban kezdünk.
Vesz a kamera, ahogy halásznadrágban egy pasztellzöld Vespán hasítok
a helyi Giuseppe farmjára sajtért.
Megeszem a sajtot.
Jön egy közeli.
És kamuból elélvezek.
Utána irány Dél-Afrika,
ahol meg beszélhetnék arról, hogy a rasszizmus nem oké.
És slussz, passz, jön az Emmy.
- Ennyi? - Ehetek?
Ezt adod elő a három streamingcégnek?
- Nagy vonalakban. - Na ne!
Ez katasztrófa.
És úgysem engednek be Dél-Afrikába.
- Ízlik? - A vidrakaja?
Ja, elmegy.
Otthon is ettem legalább ilyen jó kagylót.
Ricardo egy zseni.
Nagy ász.
De elmondhatjuk, hogy itt voltunk.
Apám szerint az élményért fizetsz.
Mintha idecsesztek volna
egy sziklakertet.
Kurva jó!
Nemrég láttam Perryt a DeLaurentiben.
És hogy van?
Hát, tudod...
Ő Perry.
Köszönöm!
Öt perc múlva tálalunk!
Igen, Séf!
MÁSODIK FOGÁS
Végig ezt fogja csinálni?
A kenyér egyik vagy másik formájában már több mint 12000 éve létezik.
Főleg a szegények eszik.
Liszt és víz.
Mi sem egyszerűbb.
Napjainkban is a gabona teszi ki a mezőgazdasági termelés 65%-át.
A zöldségek és gyümölcsök részaránya 6%.
Az ókori görög parasztok az ízetlen, vacak kenyerüket borba mártották.
Jézus is azt mondta, hogy könyörögjünk mindennapi kenyerünkért.
...kenyerünkért.
A kenyér a mai napig az átlagemberek eledele.
De önök, kedves vendégeim nem átlagemberek.
Ezért ma este...
nem kapnak kenyeret.
KENYÉRMENTES KENYÉRTÁL sós kísérők kenyér nélkül.
- Biztos tréfál. - Tréfál.
Agyam eldobom!
Hogy...? Nem viccel.
Nem kapunk kenyeret, pedig arról híres a hely.
- Mi? - Köszönjük!
Csak viccelnek?
- Mi van? - Ne!
Biztos kamu.
Ez tényleg komoly?
Ebben a szellemben jó étvágyat kívánok a kísérő nélküli kísérőkhöz!
„A fel nem szolgált kenyeret
„a Red Fife nevű ősbúzából sütöttük,
„és a Tehachapi Gabonaprojekttel dolgoztuk ki,
„amely az ősgabonákat védi.”
Ez kész!
A sztori, amit a kenyér hiánya köré költöttek,
igazából egész jó.
Egy kicsit pofátlanság, nem?
Ördögi gonoszság.
Tisztában van az étel- és a társadalomtörténet kapcsolatával.
Akárcsak én.
Igen.
Viszont ha jól látom, ez az emulzió mintha kissé szétvált volna.
Igen.
Nem akartam mondani.
De rögtön kiszúrtam.
Szétesett.
Nem kéne... Nem azért, de nem kéne...
Nem kéne ilyesmit látni egy ilyen szintű étteremben. De itt van.
- Itt, bizony. - Ja.
Istenem! Ez tényleg nagyon állat!
Allegóriákat sző a mondandójába!
Ki kell találnunk,
hogy mi az egész vacsora tematikája.
Csak a végén derül ki.
Várjunk! Neked ez bejön?
Naná!
A pasas gyakorlatilag szemen köp.
Nem. Nem érted.
Ez egy koncepció.
Tudom, mi az a koncepció.
Egy történetet mond el.
Ettől izgalmas.
Nem pusztán séf, nagy mesélő is.
És tesz a szabályokra.
Talán hülye vagyok,
de van szabály, amire nem kéne.
Például...
egy étteremben adjunk kaját!
Édeske, téged senki se nevezne hülyének.
Otthon sütök kenyeret.
- Nem is tudtam. - Igen.
Meglehetősen rusztikus.
Amolyan parasztos. Élesztős.
Milyen az élesztőd?
Magam készítem almából.
Naná, hogy magad készíted almából.
Te rosszaság!
Miss Bloom!
Íme egy másik szétesett emulzió!
Slowik séf küldi.
- Hé! - Elnézést!
Mindennel elégedettek?
Ami azt illeti, nem. Kösz, hogy kérdezi!
Tök szuper a kaja, és teljesen érthető ez a koncepció.
De kaphatnánk egy kis kenyeret?
A barátomnak gluténmentes lesz.
Nem.
Nem?
Nem.
Oké.
Nem igazán akartam ezzel dobálózni,
de tudja, kik vagyunk, ugye?
Igen.
Tudja, kik vagyunk?
Tudom, kik maguk.
Doug Verrickkel dolgozunk.
Nem, Mr. Verricknek dolgoznak.
- Ja. - Baszkikám!
Mi itt mind egy hajóban evezünk.
Hozzon egy kis kenyeret!
Kérem!
Nem köpjük be.
- Eskü, oké? - Nem.
Azt mondta, nem?
Azt mondtam, nem. Igen.
- Értem. - Oké.
- Azta! - Remek!
Akkor ennyi lesz. Kösz!
Szabad?
Nem kell... Mindegy!
Kevesebbet eszik, mint akar, de többet, mint érdemel.
Örömünkre szolgál, hogy itt van.
Így nem esem ki a ketózisból. Ez is valami.
A kenyér nélkül az ember jobban koncentrál.
Kurva jó! Bebalzsamozhatnának vele.
- Meg se kóstolod? - Nem.
- Nem? - Nem.
Pedig mennyei.
- Akkor megeszem én. - Egyed!
Véletlen volt.
Bárkivel megeshet.
Sajnálom! Ez...
Nagyon sajnálom!
Hozzá se nyúlt az ételhez.
Nincs is itt étel.
De, ez itt étel.
Még sok másik étel jön.
- Kell a hely. - Ne aggódjon!
Ezt figyelembe vettem az adagoknál.
Nem lesz tele.
Kérem, egyen!
Akkor van értelme, ha eszik.
Azt mondta, ne együnk.
Nem így értettem.
Ezt ön is tudja.
Köszönöm, hogy aggódik.
De egyedül is el tudom dönteni, mikor egyek, és mit.
Köszönjük!
De kínos volt!
- Kínos? - Igen.
Tyler, ez egy pöcs.
Ne nevezd így!
Ne legyél bunkó!
Mi?
Azt mondta, egyél.
- Nem kérek. - Kóstold meg!
Kérlek!
Három perc múlva tálalunk!
Igen, Séf!
HARMADIK FOGÁS
Íme egy 2013-as pinot noir Ross Cobbtól.
Turmixgéppel hiperdekantáltuk,
hogy felébredjen az álmából.
Szlavón tölgy, gazdag cseresznye-és dohányjegyek,
és halványan érezhető a vágyódás és a megbánás.
Egészségükre!
Vágyódás és megbánás.
A két kedvencem.
Megint bámul az a lány.
Honnan ismerjük?
Nem ismerjük.
Pedig tényleg nagyon hasonlít Clairre.
Miért hajtogatod ezt? Nem hasonlít rá.
Szerinted nem?
A mi Claire-ünk nem ilyen.
Ugyanaz a réveteg tekintet.
Lapozhatnánk végre, kérlek?
Játsszunk el a gondolattal! Ha elmennél...
Aha.
...bár úgyse fogsz,
mit akarnál csinálni?
Fejlesztési társvezető leszek.
Az mi a tököm?
Fejleszteni fogok...
segíteni fogok fejleszteni dolgokat.
Az jobb, mint nálam?
- Ott lesz jövőm. - Értem.
- Nagy cég... - Aha.
Másfajta jövőm lesz. Érted?
- Egy nagy cég... - Mázli, hogy nem komoly.
A következő fogás neve „Emlék”.
Ezt akarjuk vele felidézni.
Egy emléket.
Elmesélem az én egyik emlékemet.
Kiskoromban, még gyerekként az iowai Waterlooban
keddenként mindig tacoeste volt.
Jó is az!
A taco a tuti!
Klassz!
És ő itt, ez a hölgy,
ő az anyám.
Mint látható, már sokat ivott.
Ez nála előfordul.
Hétéves koromban
egy keddi napon apám elég piásan jött haza.
Nagyon részeg volt.
Nála is előfordult.
Anyám dühös lett, és üvöltözött vele, amikor is
apám a telefonzsinórt anyám nyaka köré tekerte, és meghúzta.
Sírtam.
Könyörögtem, hogy hagyja abba.
Csak úgy tudtam leállítani,
hogy végül beledöftem a combjába egy konyhai ollót.
Ugye te is emlékszel erre, anya?
Bár jobb lett volna, ha inkább a nyakába döföm az ollót.
De gyerekként még nincs ennyi esze az embernek.
Képzelhetik, hogy ezért aztán az egy igencsak emlékezetes tacoeste volt.
- Jobb ez így. - Mi a fasz?
Teátrális.
Ez tetszett?
Így jobban érthető, mitől lett ő művészi séf.
Elég morbid humora van a palinak.
Szenvedélyes a csávó.
Szóval parancsoljanak!
Házi füstölésű bresse-i csirkecomb al pastor,
és a ház kukoricalisztből készült tortillája,
éttermünk specialitása.
Köszönöm!
Folyton változik az étlapunk,
de mint Miss Bloom tudja, ez már a nyitás óta állandó étel.
Ez... Hogy is fogalmazott?
Tette fel a térképre.
Tett fel a térképre.
Az, hogy pontosan milyen térképre...
rejtély.
Mivel folyton kísérletezünk, és rettegünk a jelentéktelenségtől...
kicsit újítottunk.
A tortillákon szereplő képeket lézergravírozó géppel készítettük.
Most használtuk először.
Reméljük, ez mindenkinek segít élénken felidézni valamit.
Jó étvágyat!
Nyilván kellett egy tacós fogás is.
Parancsolj!
Mi van rárajzolva?
Éttermek.
Amikről írtam. Mind bezártak.
Egy belsős poén?
Azt hiszem.
Mik ezek, Richard?
Boldog évfordulót!
Tacoizék a tacóhoz.
Nem. A képek.
Mi vagyunk rajtuk.
Ez akkor készült, miután leszedetted azt az anyajegyet.
Ott van a kötés.
Kedves! Emlékeztek ránk.
Az te vagy, Tyler?
Igen, ahogy ma este fotózom a kaját.
Mi baja van a pasinak?
Tudtam. Dühös rám.
Nem hittem, hogy zavarja.
- Kérjek bocsánatot? - Mégis miért?
A MOSOLYGÓS DOKI
Mi az?
A mosolygós doki.
Te jó ég, már nem is emlékeztem rá!
Hülye szerep, béna script.
De élveztem.
Lehet, hogy ez egy vicc. Mert barátok vagytok.
Ja, tudod, barátok?
Van nekem barátom?
Várjunk!
Srácok, ez a mi fasz?
Ezek...?
Hogy lehet ez?
KAJMÁN-SZIGETEK - ÁTUTALÁS
Ez nem jó.
Elnézést!
Segíthetek, uram?
Igen.
Mi a fenék ezek?
Ezek tortillák.
Igen, értem, de mik ezek?
Ezek tortillák.
Az EchoBrite dokumentumaival dekoráltuk őket,
amikből látszanak a hamis számlatételeik.
Hogy csinálták?
Sajnálom, de Séf sose mondja el a receptjeit.
Ugye tudja, hogy baszhatják?
Reggelre bezáratom ezt a helyet.
Nem, arra nem lesz szükség.
Jó étvágyat!
Ezen te vagy egy...
Ki ez a nő?
Honnan tudjam? Ez egy átverés.
Valami hülye vicc.
Ez egy kibaszott taco. Nem lesz baj.
Bizonyíték lehet belőle.
Mondhatjuk, hogy nem tudtuk.
És ha felnyomnak minket...
Ez az!
Akkor Verricknek is bukta.
Ők is megszívják.
Oké? Nem lesz gáz.
Ugye?
- Ja. - Nem kell betojni.
Nem fotózhatnak le csak úgy.
Hadd gondolkozzak!
Valahogy jóvá kell tennem.
Megmondom, hogyan. Visszaküldöd a kaját.
Elnézést!
- Elnézést! Uram! - Hé! Margot!
Kajak csettintgettél nekem?
Alig kaptam asztalt.
Nem érdekel.
Ne merészeld visszaküldeni a kaját, te hisztis liba!
Örülj, hogy beengedtek!
- Minek neveztél? - Hisztisnek.
Kurvára idegesítő vagy.
Most azonnal kérj bocsánatot!
Ezt nem tűröm.
Muszáj lesz, mert én fizetek.
Pofa be, és egyél!
Te jó isten!
Jóságos ég!
Fantasztikus. Kóstold meg!
Kösz, nem. Nem is zavarlak.
Miss Mills!
Miben segíthetek?
A női mosdót keresem.
Erre találja.
Köszönöm!
Mi van az ezüstajtó mögött?
Valami nagyon különleges.
Most nem...
Nem jöhet be ide.
Érdekelne, hogy konkrétan mi volt,
ami nem tetszett magának a legutóbbi fogásban.
Alig nyúlt az ételhez.
Miért?
Tudnom kell. Miért nem eszik?
Miért érdekli?
Komolyan veszem a munkámat, és maga nem eszik.
Ez rosszulesik.
Szerintem csak nem igazán vagyok éhes.
Én elmondtam, ki vagyok.
Julian Slowik, az itteni séf.
De maga kicsoda?
Újra megkérdezem. Ki maga?
Margot Mills vagyok.
Hol született, Margot?
A nebraskai Grand Islandben.
Ez már megnyugtatja?
Adjam meg a lakókocsipark címét?
Nem az érdekel, kinek adja ki magát.
Ki maga?
Margot vagyok.
Nem kéne itt lennie.
Takarodjon az utamból!
NEGYEDIK FOGÁS
Teátrális, de minimalista is.
A japánokra jellemző ez a stílus.
- De csak tréfál, igaz? - Igen.
Ez a tacós dolog is...
Ez egy párbeszéd.
Játékos.
Milyen izgalmas!
Kész a következő fogás.
- Bizonyára... - Elnézést!
Mi folyik itt?
Megengedi, hogy befejezzem? Megkérhetem?
Köszönöm!
Hölgyeim és uraim, bemutatom sous-chefünket, Jeremy Loudent.
Jeremy álmodta meg a következő fogást.
A neve „Káosz”.
Jeremy Nevadában született,
és a Hyde Park-i Gasztronómiai Intézetben tanulta ki a szakmát.
Jeremy célja, ahogy azt a levelében megfogalmazta,
az volt, hogy itt dolgozhasson velem.
Jól mondom, Jeremy?
Igen, Séf.
Jeremy tehetséges.
Ügyes.
Nagyon ügyes.
De nem kiváló.
Sose lesz kiváló.
Rettentően vágyik az elismertségemre, a munkámra, a tehetségemre.
Nagyra törő álmai vannak, amelyek sose válnak valóra.
Így van, Jeremy?
Igen, Séf.
Akárcsak én az ő korában,
Jeremy a világon mindenről lemondott, hogy elérje a célját.
És ahogy az enyém, az ő élete is csupa stressz.
Hisz a világ legjobb ételeit szolgáljuk fel.
És még amikor tényleg minden jól megy, az étel tökéletes,
a vendégek boldogok, a kritikusok szintén,
akkor sem tudjuk elkerülni a káoszt.
Ami eluralkodik az életünkben...
a testünkben,
az elménkben.
Hiszen mindenáron a kedvére akarunk tenni olyanoknak, akiket nem ismerünk.
Jeremy!
Tetszik ez az élet, amiről álmodoztál?
Nem, Séf.
És vágysz az életemre?
Nem a tehetségemre.
Az életemre.
Nem, Séf.
Hölgyeim és uraim, a negyedik fogás!
Jeremy sous-chef alkotása, a Káosz!
Baszd meg!
Jóságos ég!
Mi volt ez?
Megvesztek?
Mi a picsa volt ez?
Erre nem számítottam.
Mi a franc van?
Kérem, üljenek le!
Nincs semmi baj.
- Mi ez? - Ez is a menü része.
A műsor része.
- Ez egy műsor? - Nem...
Erre fizettek be.
Ez csak művér?
Ez egy exkluzív élmény.
- Üljenek vissza a helyükre! - Fasz kivan már!
Köszönöm szépen!
Meghalt?
- Biztos csak művér volt. - Maradjon ülve!
- Üljön le! - Szoktak ilyet.
Ez nem vicces.
Mi van már?
- Komoly? - Mi ez az egész?
- Tökre hihető volt. - Nem.
- Ez csak színjáték, igaz? - Miről beszél?
A csávó fejbe lőtte magát.
Nem úgy tűnt, mintha megjátszaná.
Meg volt rendezve az egész.
- Biztos? - Ő ilyeneket csinál.
Ez is része a menünek.
KÁOSZ
bélszín roston,
marha jus, velő
Jeremy Louden emlékére.
Egyenek!
Jó étvágyat!
Az ötödik fogás készül!
Igen, Séf!
Tyler, mi folyik itt?
Íme egy biodinamikus cabernet franc
barátainktól a Domaine Bretonból.
Nem tartalmaz hozzáadott szulfitot,
van némi tanyasi hangulata,
és egyszerűen pompásan illik a roston sült húsokhoz.
Elmegyünk.
Hozom a kendőmet.
- Hagyjad! Indulás! - De...
Mr. Leibrandt!
- Elmegyünk. - Baj van?
Elmegyünk.
Már nincs itt a hajó.
Hívok egy helikoptert.
Térerő nélkül nehéz lesz.
El az útból!
Csináld, amit mondanak!
Elintézem.
- Mindjárt elintézem. - Melyik kezével?
Tessék?
Melyik kezével intézi el? A ballal? A jobbal?
Mi az ördögről beszél?
Mi válasszunk?
Mit válasszanak?
Hát jó. A bal kéz legyen!
A gyűrűsujj.
Engedjenek ki!
Ne!
- Hagyják! - Mit csinálnak?
- Ne már! - Hagyják békén a vén fószert!
Mr. Leibrandt, kérem, ne mozogjon!
Mi a fasz bajuk van?
Richard!
Maradjanak ülve!
Kérem, maradjanak ülve!
Mi a...
Hívjanak orvost!
Segítsek megtalálni a helyüket?
Ott egy ujj, ott ni!
A fickó üvölt a fájdalomtól!
Üljenek le!
Uram!
Ez rohadtul nem vicces. Jézusom!
Ez is része a menünek.
Istenem!
Ez nem színjáték. Nem megy.
- Nem. - Beszélj vele!
Beszélj vele! Ismered őt, nem?
Csak bekamuztam.
Miért?
Mert szeretek híres ismerősökkel menőzni.
A férje gyűrűje, asszonyom.
- Köszönöm! - Nincs mit.
Ted!
Nekem meggyőződésem, hogy ez a színjáték csak miattunk van.
A kettőnk miatt.
Ezért írta az SMS-t.
És ez itt mennyei. Igaz?
Jó a színészi játék.
Mi a francról beszél?
Slowik séf várja önt a konyhában.
- Én is mehetek? - Nem.
Sajnálom, de maga nem stimmel.
Miért csinálja?
Maga nem stimmel.
Miről beszél?
Ki maga?
Margot.
A nevem Margot.
Főztem már Margot-knak. Maga nem az.
Nem.
Mi a faszt számít ez most?
Igenis számít, mert a menüt, a vendéglistát,
az egész estét aprólékosan megterveztük.
És maga nem szerepelt a tervben.
És ez mindent elront.
Mielőtt továbblépünk, tudnom kell, hol a helye.
Köztünk vagy köztük?
Ez rendkívül fontos.
És akkor életben hagy?
Hogy mi? Dehogy!
Hova gondol?
Nem érti? Az felborítaná a programot.
Ma este mind meghalunk.
Jól mondom?
Igen, Séf!
Szóval az a kérdés,
azokkal hal meg, akik adnak, vagy azokkal, akik elvesznek?
De így is, úgy is meghalok?
Ez tönkre random.
Dehogy. Ebben a konyhában semmi sem az.
Válasszon!
Ez fontos.
Szigorú az időbeosztásunk.
Tizenöt perc múlva pihenek egyet a fogások között.
Kegyednek addig van ideje gondolkozni.
Velünk van, vagy velük?
Addig üljön vissza a helyére!
A következő fogás csodálatos.
Öt perc múlva tálalunk!
Igen, Séf!
Szeretlek titeket.
Mi is önt, Séf!
Basszus! Tanulhatsz nála főzni?
Mi lesz? Hús vagy zöldség?
Hús vagy zöldség?
A francba! Rohadtul nem fair!
Miért téged tanít főzni?
Folyton cigizel. Nem érzel ízeket.
AZ ÍZLELŐBIMBÓK SEMLEGESÍTÉSE vad bergamott-és vöröshere-tea.
Gondolkozzunk!
Mit csináljunk?
Mik az opciók?
Az ajtót őrzik,
de talán bejátszható.
Aha.
Járt már valaki azon a folyosón?
Tennünk kell valamit.
Nem lehetünk gyávák.
A Támadásban volt ilyen.
Ha hozzák a késeket, lerohanjuk őket.
Jobban bánnak a késsel.
Van más választásunk?
- Nem tudom. - Mi legyen...
Leszarom! Kitöröm az ablakot.
Menni fog!
Baszki!
Visszakísérem az asztalához.
Faszom!
Sajnálom!
- Ne! - Anyád!
Van egy mondás:
„Néha nem kell más, csak egy jó csésze tea.”
Ezt Pozsonyban felnőve tanultam.
A tea semlegesíti az ízlelőbimbókat,
és gyógyírként is alkalmazható, ha fájdalmas igazságokkal szembesülünk.
De mielőtt folytatnánk...
van esetleg kérdés velem vagy a Hawthornnal kapcsolatban?
Van kérdés?
Ez bergamott, Séf?
Igen, az.
- Séf! - Igen?
Azt hiszem, mindnyájunk nevében beszélek...
Tudni akarom... Mind tudni akarjuk...
Miért van ez a rémálom?
Megmagyarázom.
Tekintsenek magukra hozzávalóként egy degusztációs programon!
- Mi van? - Egy kóstolóprogramon.
Átvitt értelemben.
Talán így tudnám jellemezni.
De gondolom, ez a legtöbbjüket nem lepi meg.
Miss Bloom!
Vagy Lillian, ha nem bánja. Az én drága korai támogatóm.
Jól tudja, milyen sokak életét tette tönkre.
Nem. Álljon meg a menet, Séf!
Nem. Maga nem beszél!
Sajnálom, Séf.
Vállalt egy interjút.
- Lillian Bloommal. - Tessék?
- Amiatt van ez a hely. - Maga ad neki teret.
A pocskondiázásának.
Támogatja.
Babusgatja.
Még egy kis emulzió.
Örült, hogy SMS-ben hívtam meg a mai vacsorára.
Hogy sóvárogva várom önt.
Legyezgette a hiúságát.
Bár a maga cikkei is legyezgették az én hiúságomat.
Tíz perc, Miss Mills.
Kérem! A férjemnek kórházba kellene mennie.
Jól vagyok. De őt engedjék el!
Hűséges törzsvendégeim!
Hányszor ettek itt az elmúlt öt évben?
Nem tudom. Hatszor, hétszer?
Többször is, Dick.
Tizenegyszer. Összesen tizenegyszer.
Sokak számára már az is isteni szerencse, ha egyszer eljöhetnek.
Mr. Leibrandt, kérem, mondjon egy ételt, amit a legutóbb itt fogyasztott!
Tizenegyszer elhajózott erre a szigetre,
ahol mindig bemutatunk minden fogást.
Pontosan tudhatja, mit kap nálunk.
Mondjon egy ételt, amit a legutóbb itt evett!
Vagy akár azelőtt.
Egyet! Kérem!
Tőkehal.
Mi?
Tőkehal.
Nem tőkehal volt, maga marha!
Hanem laposhal.
A kurva ritka foltos laposhal.
Mit számít ez?
A laposhalnak számít, Mrs. Leibrandt.
És a művésznek is, akinek a művéből szar lesz a beleikben.
A munkám olyan árszintet ért el,
hogy csak az itt megjelentekhez hasonlók fizethetik meg.
És bolond módon olyanok vágyait próbáltam kielégíteni, akikét sosem lehet.
Kezdve vele.
De ilyen a kultúránk, nemde?
És az éttermem része a problémának.
Azt mondja, a maga étterme.
De legyünk őszinték!
Nem az.
Igaza van. Doug Verrick volt az én angyalbefektetőm.
Övé ez a sziget és az étterem is.
És mivel a Hawthorn tölti ki az egész életemet,
mondhatnánk, hogy Doug Verrick kezében vagyok.
Csakhogy átrendeződtek a dolgok,
és az én kezemben van Doug Verrick.
- Jézusom! - Te jó isten!
Azt a kurva!
Hogy tudjuk leállítani?
- Ne! - Kérem, fejezze be!
Árulja el, hogy tudjuk leállítani!
- Sehogyan. - Van pénzünk.
Mondjon egy összeget, és megkapja.
Mondjon egy kibaszott összeget!
Nem.
Nem kell a pénzük.
Miatta tarthatott nyitva a Covid alatt, maga pöcs!
Igen, ez igaz.
De beleszólt a menümbe.
És helyettesítő megoldásokat javasolt.
Pedig a Hawthornban semmit sem szoktunk helyettesíteni!
Mehet a bukott angyal.
Ne!
Jaj, ne!
Mi?
- Ne! - Hallgassák!
- Ez... - Hallgassák!
Ne! Julian!
- Ez rohadtul beteg. - Mondom, hallgassák!
Ne...
Hallgassák!
- Nem komplett. - Hallgassák!
Ez az!
Hallják?
És...
és...
alá is merült, és...
csönd lett.
Maguk is hallják?
Hallják a csöndet? Füleljenek!
Ez a csönd azt jelenti,
hogy szabad vagyok.
Lejárt az idő, Miss Mills.
Séf most elbeszélget magával az irodájában.
Szabad!
Döntött már?
Igen.
És hogy döntött?
Igaza volt.
Nem kéne itt lennem.
És ezt a legnagyobb tisztelettel mondom, mert maga biztos irtó zseniális,
de ebben az egészben
nekem nincs helyem.
Ha nem biztos benne, ne mondja!
Az hazugság.
Jó.
Nem tudom, zseniális-e.
Azért ez csúnya volt!
Bekaphatja!
Kénytelen leszek én dönteni maga helyett.
Magának itt a helye. A magafajták között.
Milyenek a magamfajták?
Szarlapátolók.
Tudom én.
Rögtön kiszúrom a szolgáltatóipari sorstársaimat.
Honnan ismeri Mr. Leibrandtet?
Folyton felé sandítgat.
Szerintem tudja.
Nem tudom.
Fizetett magának egy élményért.
És nekem mint másik élményszolgáltatónak, az a benyomásom,
hogy kevés dolgon akad fenn.
Szóval min akadt fenn?
- Nem is... - Margot!
Azt mondta, bólogassak mindenre, és nézzem, miközben kiveri.
Ez elég konkrét.
Nem igazán.
És nem túl eredeti.
Azon akadtam fenn,
hogy arra kért, mondjam neki, hogy jó ember,
és a lánya vagyok,
és szeretjük egymást...
Értem. Romantikus típus.
Nem érdekel ez.
Tudom, milyen egy nehéz eset.
Aha.
Élvezi, amit csinál?
Igen.
Vagyis élveztem.
Hát maga? Élvezi, amit csinál?
Régen élveztem...
De már nem vágyom rá, hogy főzhessek valakinek.
Hiányzik ez az érzés.
Jöjjön velem!
Mindenki milyen búskomor!
Hölgyeim és uraim, a következő fogáshoz
fáradjunk ki az esti levegőre!
Gyerünk! Kifelé!
- Kérem, uram! - Menjünk!
Egy hajóval leléphetünk.
A törzsvendégek is!
Kövessék Séfet!
Ha lehet, váltanék magával pár szót, Séf.
- Szaporán! - Csak ön után.
Első a vendég.
Richard!
Kövessenek!
Ki, a békés esti levegőre!
Ne féljenek!
Nincs mitől tartani.
Talán van egy hajó, amivel meglóghatunk.
Minek?
- Mi? - Minek lógnánk meg?
Miről beszélsz?
- Végünk. - Nyugi!
- Ma este meghalunk. - Igen.
A következő fogást bemutatja sous-chefünk, Katherine Keller.
Köszöntök mindenkit!
Három évvel ezelőtt Julian Slowik megpróbált megdugni.
Elutasítottam a közeledését,
de újra bepróbálkozott.
És újra nemet mondtam.
Mégse rúgott ki.
Nem.
A konyhájában tartott, de nem volt hajlandó a szemembe nézni,
sem közvetlenül hozzám szólni nyolc hónapon át.
Megteheti.
Mert ő itt a sztár.
Ő a férfi.
A következő fogás neve „Férfiúi butaság”.
Sajnálom!
Baszkikám!
Férfi vendégeinknek
felajánljuk a menekülés lehetőségét.
Kapnak tőlünk 45 másodpercnyi előnyt.
Utána a személyzetem tagjai megpróbálják elkapni magukat.
Ha sikerül...
Oké.
Most indul a 45 másodperc.
- Fogd meg! - Mi?
Bocs! Szar alak vagyok.
Csodás kritikus vagy.
Majd küldök segítséget.
Maga is!
Én nem is zavarok.
Befáradnak velem?
Hűvös lett.
Erre tessék!
Oké.
Erre!
Rajta!
HATODIK FOGÁS
FÉRFIÚI BUTASÁG
tarisznyarák, fermentált tejsavó, tengerisaláta, umebosi, moszat.
- Köszönöm! - Köszönöm!
Ez fantasztikus.
Az umebosi fanyarsága...
a fermentálás zamata!
Egyszerre ízgazdag és letisztult.
Mennyei.
Hát, igen...
ez régen sokat jelentett volna.
Irtó finom.
Valóban isteni.
Nekem legjobban az emoji jön be.
Umebosi.
- Umebosi. - Az.
Nagyon ízlik.
- Maga nagy tehetség. - Kösz!
Általában nem szeretem a habot, de...
Ne mellettem fuss!
Te futsz mellettem!
Kurva nagy az erdő! Takarodj!
- Tűnj el innen! - Húzz el!
Baszki!
Istenem!
Ez az!
Ismered a férjemet.
Igen.
Ismerem.
Értem.
Most már elmondhatja.
Tényleg meghalunk ma este?
Nem működik, ha túlélik.
- Mi nem működik? - A menü.
Miért?
Olyan lezárás kell...
ami mindent egybefog.
Különben csak jó az étel.
Lehetne saját étterme.
Ha szeretné, segíthetek benne.
- Ebben biztos vagyok. - Tényleg.
Csak át kéne beszélnünk...
a meghalós dolgot.
Az én ötletem volt, hogy haljanak meg.
Tök büszke vagyok rá.
- Kér valaki bort? - Én!
Köszönöm!
Valami elszakadt.
Ne!
Picsába!
Ez az utolsónak elkapott vendégé.
Passard-tojás crème fraîche-sel.
PASSARD-TOJÁS
- Jó étvágyat! - Kösz!
Nem mintha bárkit is kurvára izgatna,
de valójában nem Margot-nak hívnak.
Hanem Erinnek.
Massachusettsben születtem...
Hát ennyi.
Vége a bulinak.
Jöjjenek, uraim!
- Üdv újra itt! - Mit adtak?
Uram! Kérem!
Bocsánat! Elveszem. Köszönöm!
Miss Bloom! Kérem!
Megengedi? Ugyan, semmiség!
Tessék!
Jézus!
Hogy ment odakint?
Remekül. Szupi volt.
Csak én lógtam meg.
Sajnálom, egy csődtömeg vagyok.
Semmi baj.
Régóta lopom a pénzed.
Tudom.
Tudom, hogy tudod.
Lehúztalak a sonys ajánlóleveledben.
Rajta voltam másolatban.
Emberek!
Nem folytathatjuk a vacsorát a tervek szerint,
amíg nem foglalkozunk egy problémával.
Magával.
Velem?
Magával.
Árulja el, miért van itt!
- Mert érdekeltek... - Előbb nyelje le!
Érdekeltek az ételei.
És mit tudott meg?
Mit tudott meg már előre?
Azt mondta, hogy ez lesz a világ legjobb menüje.
Igen. És?
És hogy mindenki meghal.
Mindenki meghal.
Volt egy partnere.
Úgy emlékszem, volt egy partnere.
Nem az a hölgy, aki itt ül.
Szóval mi lett vele? A másikkal.
Szakított velem.
Így hát elhozta Margot-t.
Miért?
Mert nem adnak asztalt egy főre.
Annak tudatában hozta őt ide, hogy meghal.
- Igen. - Te mocskos kis geci!
Kinyírlak, Tyler!
Nyugalom!
Érthető reakció, igaz?
Nyolc hónapon át leveleztünk.
És közben, Tyler, bekukkanthatott a világunkba.
Titoktartást kellett fogadnia.
Mit gondol, miért avattam be?
- Azért hívott ide... - Miért?
...mert sokat tudok az ételekről.
Igen. Maga más, mint a többiek.
- Tudja, mi az a Pacojet. - Igen.
Felismerte a bergamottot.
- Éreztem. - Felismerte.
Rögtön tudta, mi az.
- Kiérezte. - Igen.
Lenyűgözött.
- Tényleg? - Igen.
Maga szakács.
És a szakács helye a konyhában van.
Igaz?
Igen, Séf!
Bizony.
- Jöjjön! - Tényleg?
Ez komoly?
Van itt magának valami.
Oké.
Menjen! Elsa már hozza is.
Egy szakácskabát.
A Hawthorn ajándéka.
Azta!
- Remek. - Köszönöm!
Remekül áll magának. Nem igaz, Margot?
- Jól áll neki? - Igen, Séf!
Milyen fess ez a fiú!
Ráírom gyorsan a nevét.
T-Y...
L-E...
R.
Köszönöm!
Tényleg.
- Büszke vagyok magára. - Kösz!
Most főzzön!
Mi?
Főzzön!
- Hisz szakács. Főzzön! - Nem hiszem...
- Főzzön! - Most? Nem...
Főzzön! Gyerünk!
Mi kell? Mindenünk van.
Álljanak fel!
Mit akar...?
- Álljanak fel! - Gyűljenek körénk!
Tyler bemutatja nekünk gasztronómiai szaktudását.
- Álljanak fel! - Mindenki!
Ide, közelebb!
Mit adjunk?
- Póréhagymát. - Póréhagymát neki!
Itt tud dolgozni. Mit kér még?
S...
- Semmit? A nagy semmit? - Nem.
- Salottahagymát. - A nagy gourmet!
Lássuk, mit alkot Mr. Gourmet!
Mindenki jöjjön közelebb! Tanuljunk Tylertől!
Íme egy új hagymavágási módszer, amiről eddig sajna nem tudtunk.
Most mi jön?
Vaj.
Vajon futtatott póré-és salottahagyma.
Tanúi lehetnek a konyhaművészet megújulásának.
Kér esetleg valami húst?
- Bárányt. - Bárányt!
Azt hiszem, kész.
Kész? Biztos?
Nem akarja bevágni a Pacojetbe?
Nem.
Ejha!
Nahát!
Ez egészen...
rossz.
TYLER PANCSERKEDÉSE
félig nyers bárány, ehetetlen mártás,
a kohézió teljes hiánya.
Maga miatt veszett ki a misztikum a művészetünkből.
Ugye most már érti?
Sajnálom, Séf!
Hajoljon ide, fiam!
Közelebb!
Igen, Séf!
Most már ön is szabad.
Hölgyeim és uraim, elnézésüket kérem.
Az, amit az imént láttak, nem volt része a mai vacsorának.
A tökéletességre törekszünk.
Ami persze nem létezik, és ezt nehéz elfogadni.
Bocsássanak meg!
Jöjjön velem!
Vége is a bemutatónak.
Üljenek le!
Ide hallgasson!
Már csak egy sós étel maradt a menüből.
Készülünk a desszertre.
Ahhoz pedig szükség van egy hordóra, aminek ott kellene lennie.
Maga lát ott hordót?
- Nem látok. - Én sem.
Azért, mert a feledékeny kollégám, Elsa elfelejtett ez ügyben intézkedni.
Szóval, Margot, magának kell elmennie a hordóért.
- Nekem? - Emlékszik a füstölőházra?
Nem igazán... Nem...
- Séf, talán jobb lenne, ha mi... - Már Margot is közénk tartozik, Elsa.
Igaz, Margot?
- Igen. - Igen, és?
Igen, Séf.
Elsa, kapja meg a kulcsot!
Igen, Séf.
Menjen!
Gyorsan!
Elnézést!
Ne haragudjon, Séf!
Slowik úr.
Helló!
Mizu?
Figyeljen!
Nézze, én...
csak azért akartam szólni...
Nem akarok itt nagyon izélni, vagy ilyesmi,
de szerintem ez nem fair.
Talán...
ha...
Érdekli, hogy miért kapja a büntetést?
Persze.
Láttam A mosolygós doki című filmet, és nem tetszett.
Micsoda?
Vasárnap volt.
Hónapok óta az első szabadnapom.
A legbecsesebb nap. Amikor élhettem az életem.
És elmentem egyedül a moziba, hogy megnézzem A mosolygós dokit.
Nem én rendeztem, csak játszottam benne.
Láttam az arcát abban a filmben,
és most megint látom, szinte kísért.
És taszít.
Ez történik egy művésszel, ha elveszíti a célját.
Szánalmas.
Ez igaz.
És vele mi van?
Hova járt egyetemre?
A Brownra.
Diákhitel?
Nincs.
Sajnálom. Meghal.
Azt a kurva!
Ez komoly?
Senki se teheti be a lábát Séf házába.
Különlegesnek hiszi magát?
Megszegte ezt a szabályt.
Én intézem a vendégeket, Séfnek csak a vacsorát kell intéznie.
Csak a baj van magával, mióta megérkezett.
Sajnálom.
Megenged egy kérdést?
Miért hal meg érte?
Nem túrhat ki a helyemről.
Hogy mi?
Eszem ágában sincs...
Ne!
Elég!
Nyugi van!
Nem szólt nekem a hordóról.
Nem felejtettem el.
Jézusom!
A Tantalus séfje mindig kifőz valami újat.
LILLIAN BLOOM cikke.
A HÓNAP DOLGOZÓJA A HAMBURGER HOWIE-BAN JULIAN SLOWIK
Jóságos ég!
Hahó!
Boldog szülinapot, Bryce.
Boldog szülinapot.
Úgy tudják, szülinapom van?
Három órája még poénnak tűnt.
Köszi!
Csak hagyja ott,
és foglaljon helyet!
Szeretném, ha tisztáznánk valamit, Margot.
Én egy szörnyeteg vagyok.
Illetve csak voltam.
És elkurvultam.
De minden, amit ma este csinálok, romlatlan.
Semmi ego.
És végre majdnem elmúlt a fájdalom.
Szakácskéz.
Akár az azbeszt.
Képes vagyok kivinni egy öntöttvas edényt a kemencétől az asztalig edényfogó nélkül.
Már nem érzek fájdalmat, Margot.
Ahogy Martin Luther King mondta: „Tapasztalatból tudjuk,
„hogy az elnyomó sosem adja önként a szabadságot.
„Az elnyomottaknak kell kikövetelniük.”
Kajak Kingtől idézett?
- Ja. - Bizony.
Mi ez?
Látom, megtalálta a rádiót.
Tüntessük el a nyomokat!
Egy hajó!
Szólt valakinek?
- Egy hajó! - Igen.
Mit csinál?
- Finoman! - Mit művelnek?
Hé, óvatosan!
Jó szorosra!
Az az!
Biztos szeretnének segítséget kérni.
- Könyörögni neki. - Ne!
Nem volna bölcs. Ő nem segíthet.
És két dolog.
Egy: Szeretnék, hogy egy ártatlan ember maguk miatt haljon meg?
Kettő: Gondolják át, hogy az egész este alatt
miért nem álltak ellen keményebben!
Miért nem próbáltak menekülni?
Sikerülhetett volna.
Ezen töprengjenek!
Jó estét, uram! Miben segíthetünk?
Kaptam egy bejelentést.
Innen?
Miről kapott bejelentést?
Erőszakos cselekményekről.
- Maga a tulaj? - A konyhafőnök.
Nemrég tulajdonosváltás történt, de ez mellékes.
Nem akarok udvariatlan lenni,
de folyik a vacsora.
Maguk közül valaki nem adott le vészjelzést a rádión?
Ritkán adunk a vendégeinknek
rádiót a vacsora mellé.
Hé!
Maga...?
Igen, én vagyok az.
Nagy rajongója vagyok.
Köszönöm.
Kér autogramot?
Nem zavarom.
Dehogy! Egyáltalán nem zavar.
Csak nincs...
Tudunk adni tollat.
Ez nem probléma.
Köszönöm!
- A neve? - Dale.
Dale. Hogy van, Dale?
Jól.
Nagyon kedves.
A feleségemmel imádtuk abban...
Melyik az, amiben sebészt játszik?
Aha.
A mosolygós doki.
Igen. Jó film.
Parancsoljon!
Nagyon örültem.
Oké.
Bocs még egyszer, hogy zavartam önöket.
Már megyek is.
Mindent köszönünk!
Köszönjük, hogy vigyáz ránk!
SEGÍTSÉG
Kezeket fel! Mindenki!
Ne! Ugye csak viccel?
Ugye viccel?
Nem viccelek, uram.
Ez csak valami félreértés.
Segítsen!
- Igen! - Meg akar ölni minket!
Vissza! Mindenki! Üljenek vissza!
Hibbant a pasas!
Üljön vissza a helyére!
Mindenki vissza oda, ahol ült!
Leülni! Gyerünk!
Csönd legyen!
- Ő az! - Ő!
- Emberek! - Meg akar minket ölni!
Ne beszéljenek!
Maga!
Térdeljen le! Kezet a tarkóra!
Éljen!
Köszönjük!
Beszopta!
Igen!
Ó, anyám!
A többi geci is vele van!
- Nyugalom! - Faszkalap!
- Elég! - Faszkalap!
Senki se mozduljon, amíg nem mondom!
Ne mozduljanak!
- Ne! - Mit csinál?
Hé!
- Ő volt! - Ne!
Köszönjük, Dale! Kösz!
Bravó!
A konyhában vagy együttműködünk, vagy semmi sem működik.
Egy csapat vagyunk.
Maga!
Margot Nebraskából.
Maga visszaélt a bizalmammal.
És kimutatta a foga fehérét. Maga lelketlen.
Tévedtem.
Maga csak eszik. Csak elvesz.
Mint a többiek.
Az utolsó fogás! Öt perc múlva tálalunk!
Igen, Séf!
Nem ízlik a főztje.
Hogy mondta?
Azt mondtam, nem ízlik a főztje.
Vissza akarom küldeni.
Sajnálattal hallom.
Pontosan mi nem ízlik önnek a főztömben?
Először is...
kiölte az örömöt az evésből.
Minden fogás egy intellektuális mutatvány volt,
nem pedig olyasmi, amit az ember élvezne.
Amikor a főztjét eszem,
érzem, hogy nincs benne szeretet.
Ne vicceljen! Mindig szeretettel főzünk.
- Igaz? - Igen, Séf!
Tudjuk, hogy a szeretet a legfontosabb hozzávaló.
Csak áltatja magát.
A ma este a fájdalmas igazságokról szól, nem?
Mondok egyet: Megszállottságból főz,
nem szeretetből.
Még a meleg ételei is hidegek.
Maga szakács.
Az lenne a dolga, hogy olyat szolgáljon fel,
ami ízlik az embereknek, és kudarcot vallott.
Kudarcot vallott.
És untatott is.
És a legrosszabb,
hogy még mindig éhes vagyok.
Még mindig éhes?
Bizony ám.
Mennyire?
Baszottul.
Mit készíthetünk?
Mijük van?
Mindenünk.
Tudja, mire vágyom?
Mondja!
Sajtburgerre.
Jó, készíthetünk sajtburgert.
Egy igazi sajtburgert.
Nem egy puccos, továbbgondolt szart.
Egy igazi sajtburgert.
Csinálok egy nagyon jó, hagyományos sajtburgert.
Szerintem nem tud.
Úgy fogja érezni, mintha most enne először sajtburgert életében.
Az olcsót, amit a szülei alig tudtak kifizetni.
- Lássuk! - Milyen legyen a hús?
Medium. Lapkasajttal.
A lapkasajt a legjobb a sajtburgerbe,
mert nem esik szét.
Mennyibe fog fájni?
9,95-be.
Krumpli jár hozzá?
- Niels! - Igen, Séf?
- Megy még a fritőz? - Igen, Séf.
Cikcakk vagy julienne?
Na ez...
ez sajtburger.
Bizony.
Ez sajtburger.
Csak az a baj, hogy a szemem jobban kívánta, mint a hasam.
Hát, megértem.
Elvihetem a maradékot?
Csak egy pillanat.
KIEGÉSZÍTŐ FOGÁS: SAJTBURGER
egy jól megcsinált sajtburger.
Egy sajtburger elvitelre.
És egy ajándékcsomag.
Köszönöm, hogy nálunk vacsorázott.
Én köszönöm.
Mindent köszönök.
Az utolsó fogás előtt még rendezniük kell a számlát.
Nem fogadunk el borravalót, de a szervizdíj benne van az árban.
Ajándékot is kapnak,
van a csomagban pár.
Egy prospektus a helyi beszállítóinkról.
Egy kis házi granola.
Doug Verrick egyik ujja.
És a mai menü egy példánya.
Nem.
Ezt a magazin állja.
Mondtam, hogy nem mész el.
Szóval még egyszer
köszönöm, hogy nálunk vacsoráztak!
Maguk jelképezik a művészetem romjait.
És az életem romjait.
És most a részesei lesznek valaminek.
Annak, ami remélhetőleg a mesterművem lesz.
Az utolsó fogásként következő desszert egy klasszikus nassolnivaló újragondolása.
A pillés keksz.
A valaha kifundált legkegyetlenebb támadás az ízlelőbimbók ellen.
Kizsákmányolóan termelt csokoládé és zselatinos víz
az ipari minőségű keksz fogságában.
Tükröz mindent, ami rossz az emberben, mégis az ártatlansághoz társítjuk.
A gyermekkorhoz.
Anyához és apához.
És az, ami átalakítja ezt a kibaszott förmedvényt, nem más, mint a tűz.
Istenem!
A tisztító láng.
Mely táplál minket, melegít,
újraformál, létrehoz
és elpusztít.
Ne féljünk hát a lángtól!
Ne szívass, baszd meg! Kérlek!
Meg kell tisztulnunk.
Tisztuljunk meg!
Mint a mártírok...
és az eretnekek.
Felemészt minket a tűz.
És születik valami új.
Köszönjük!
Szeretlek titeket!
Mi is önt, Séf!
PILLÉS KEKSZ
pillecukor, csokoládé, keksz, vendégek, étterem
a MENÜ.
Magyar szöveg: Gáspár Bence