Detta har hänt...
-Vad gör du, Meagan? -Får jag komma in?
Nej, Meagan!
En man skyddar sin familj, Frank! Öppna ögonen och titta!
Du klarar dig Norman. Hälsa att jag sa farväl...
-Ledsen, Norman är död. -Mamma! Julie dödade Norman.
-Monstren tog honom. -Det finns inga monster.
-Varför ligger ett träd över vägen? -Det kan ha blåst ner i en storm.
Ursäkta att vi stör i begravningen. Kan ni visa oss till huvudvägen?
Följ bara vägen som ni gjorde så får ni se.
Hur är det möjligt? Vi är på samma, jävla väg!
-Tabby? -Han blöder och har nåt i benet!
-Vi behöver hjälp! -Vila. Jag kommer snart.
-Se vad han har ställt till med. -Det är inte hans fel.
-Jag gillar honom inte. -Följ med ner.
Kan du lappa ihop pojken i husbilen?
Det får funka.
-Det är självmord. -Hjälp familjen.
Stanna inte för nåt ni ser eller hör!
-Det här är inte ditt fel. -Vad menar du?
-Håll nacken! -Ethan!
Fan!
Kristi. De kommer.
-Händerna under nacken. -Varför slutar det inte?
Det går bra. Håll luftvägarna öppna.
Okej... Ethan?
Ethan?
Han andas och har stadig puls. Det gick bra.
-Är ni oskadda? -De är tillbaka.
-Nej, vänta. -De har kommit tillbaka för oss.
Tänker du släppa in dem? Vad väntar vi på?
Jag släpper inte in dem!
-Då släpper jag in dem. -Nej, Jim!
-Sluta! Jim! -Släpp mig!
Okej, kompis.
De är inte människor och vill inte hjälpa.
Okej. Är du lugn?
Fan också!
Ser ni det? Där framme är det!
-Sätt fart! -Vänta! Var är mamma?
Fortsätt! Stanna inte! Var försiktiga.
Hur gick det? Jag behöver hjälp!
-Ska vi vända? -De tar honom.
Kom igen! Du måste resa på dig.
-Kom igen, din jävel! -Vi får inte stanna.
Folk springer över kullen! Folk springer över kullen!
-Vem bor där? -Spring!
-Öppna! Ellis är med dem. Vad gör du? -Jag kan inte.
Nej, sa jag!
Mot dörren!
-Öppna! -Vi behöver hjälp!
-Varför öppnar de inte? -Släpp in oss, Donna!
Vi har människor med oss! Öppna dörren!
-Vad gör du? Släpp in oss! -Släpp geväret och öppna dörren!
-Vi öppnar inte dörren om kvällen. -Tänker du verkligen låta dem dö?
Donna! Öppna dörren!
Julie. Känner du inte igen mig?
Ner på golvet. Nu!
Nej, ni behöver inte göra det.
-Håll käften! Ner på golvet! -Gör som hon säger.
-Kom igen, Donna. -Vi har regler.
-Kom igen, Ellis. -Okej.
Varför gör ni så här? Vi tänker inte göra nåt. Snälla.
-Mamma... -Ingen fara, gumman.
-Är de borta? -Svårt att veta.
Mår du bra? Är du med oss, Jim?
Ja.
Du sa...att de inte är människor.
-Det stämmer. -Vad är de då?
Vi vet inte.
Talismanerna skyddar husen i stan. Jag vet inte varför de fungerar.
Har man en sån och håller dörrar och fönster stängda så kommer de inte in.
-Det här är ofattbart. -Ja, det är det.
-Har han fått anfall tidigare? -Nej, aldrig.
-Vad innebär det? -Ingenting än.
Det kan vara trauma från olyckan. Vi måste fokusera på benet nu.
-Pappa? -Hej.
Jag vet. Jag är här.
-Det kommer att sticka till. -Vad är det?
Det håller honom lugn.
Se på mig. Du behöver inte titta.
Så där, ja. Det är färdigt.
Ingen fara. Så där, ja.
-Kom han med husbilen? -Nej, den andra bilen i krocken.
Så det var två bilar? Det har jag aldrig varit med om.
Inte jag heller.
-Tjusig klocka. -Låt bli den.
-Han har ingen nytta av den här. -Det har inte du heller.
Men den är snygg. Det är han också.
Trots allt blod så är han väldigt stilig.
Rör inget, okej?
Visst. Jag tänker bara stanna och titta på honom en stund.
-Var är min dotter? -Hon mår bra.
Ledsen, men det här är nödvändigt. Det förstår du snart.
-Jag vill träffa Julie! -Hon mår bra. Du ska få lite vatten.
Här.
-Stanna! -Julie!
Sluta! Sätt dig!
Vakta.
Okej. Hör här.
Du förstår inte att det här är försiktighetsåtgärder som krävs.
Alla reagerar olika första natten.
Jag lovar att ingen här vill dig eller din dotter illa.
Alla i huset och alla i stan har varit med om det ni är med om.
-Jag måste få träffa min dotter. -Det ska du få göra.
Först måste vi prata.
Du måste få veta saker om platsen och om hur allt fungerar nu.
Det kommer tyvärr att bli det värsta samtalet i ditt liv.
Tror du på monster?
Hejsan.
Jag tänker ta lite persikor. Gör det nåt?
Jag får egentligen inte ta dem.
Men Donna ser mellan fingrarna ibland-
-och alla kommer undan med saker då och då.
Jag tänkte öppna den på rummet men du kan få smaka.
Kom du med en av bilarna? Det var längesen nåt sånt hände.
Det är speciellt.
-Vad kan det betyda? -Låt bli.
-Vad gör du? Lämna henne i fred. -Vi bara pratar.
Du skrämmer henne. Du vet reglerna. Ta persikorna och gå.
Ledsen. Han är läskig men ofarlig. Han har varit här jättelänge.
Jag heter Fatima och är din mellanhand.
Min vad?
Jag ska bara hålla dig sällskap.
Ledsen för... Ibland får folk panik den första natten.
Det är otäckt och kan bli för mycket. Vi vill inte att nån blir skadad.
Jaså? Var det därför de riktade gevären mot oss?
Det borde de inte ha gjort. Alla här gör så gott de kan.
Man måste fokusera på det positiva.
Om jag knyter loss dig så gör du väl inget galet?
Jag vill visa dig en sak.
-Okej. -Okej.
-Vem har gjort dem? -Ellis. Han har talang.
-Han vill säkert teckna av dig. -Varför?
-För att du är vacker. -Du är inte rolig.
Jag försöker inte vara rolig.
Kom. Vi måste ha fönstren täckta om nätterna.
Då är det svårare för dem att lura en.
-Vilka? -Varelserna där ute.
De försöker kapa ens tankar. En sa väl ditt namn?
Ibland övertalar de folk att släppa in dem och...
Kom hit. Titta inte ner.
Titta bara ut.
Varför tog du med mig hit?
För om man klättrar tillräckligt högt så kan en mardröm likna en dröm.
Pulsen är stark och han andas bra. Vi kan sätta i gång.
Ni borde låta oss hjälpa er.
Vad händer om de tar sig in? Vad händer då?
-Du har en pistol. Använd den. -Den gör ingen nytta.
-Du måste lita på mig. -Jag känner inte dig.
Det måste finnas nåt vi kan göra.
Jim! Vi behöver bara vänta.
Med talismanen i fönstret kan de bara komma in om vi öppnar.
Så... Kom igen.
-Är dörren låst? -Den går inte upp.
-Tänker om talismanen faller ner. -Kristi!
Den faller inte ner. De tar sig in i ens skalle.
De får en att göra nåt dumt. Det vet du, väl?
De är ovanför oss.
Lyssna på mig. Andas med mig.
Okej. Glöm vad som finns där ute. Tänk bara på vad vi har här inne.
Fokusera på honom. Okej?
Du klarar det här. Du klarar det.
Vi fokuserar på Ethan och är lugna. Säg vad vi behöver göra.
-Kenny! -De borde inte bli bundna som djur.
-De är säkert livrädda. -De har sina procedurer.
Är det inte jävligt stört?
Ett rum på tredje våningen är redo. Säg till när ni går och lägger er.
Tänker ni inte binda oss först?
Tack, Ellis.
-Mannen vi bar in... -Han är medvetslös.
Jag vet inte vad han har tagit men han får ett ruskigt uppvaknande.
Jag vet att Donna kan vara lite...
Men de öppnade ändå dörren.
Tids nog.
Kvällen kunde ha slutat mycket värre. Utan den där spikmattan...
Driver du med mig?!
Nu räcker det.
Det har varit en lång kväll.
-Om ni behöver nåt för nerverna. -Vilken fin gest.
Strunt samma. Ta den om ni vill. Vi ses i morgon.
Sätt dig.
Jag är inte så bra på schack ändå.
Du är duktig. Jag är bättre.
Du är rätt bra.
När jag kom till Amerika pratade jag inte engelska.
Men jag spelade.
Det här pratar alla lika.
Som ett universellt språk. Och du lärde Kenny. Det var fint.
Fu-Hen. Han heter Fu-Hen.
Han vill vara Amerika och ville ha amerikanskt namn.
Jag förstår inte.
Jag vill ha min son!
Han gick hem för kvällen men kommer i morgon. Kom.
Försök minnas var du är.
Vi drar ut den lugnt och fint. Det kommer att göra väldigt ont.
Men han måste ligga still. Boyd tar benen och du tar nacken.
Beredda? Pass på.
-Ingen fara. -Aj! Sluta! Det gör ont!
Håll fast honom.
Ingen fara. Allt kommer att bli bra.
Håll i! Håll i!
-Så där. Pressa mot såret, Boyd. -Ska bli.
Du är jätteduktig.
Vi ska lappa ihop dig. Jättebra.
Kristi? Du... Andas.
Okej. Du är jätteduktig. Jag ska bara sy ihop honom.
Jag vill inte.
Jag kan inte göra mer.
Är det säkert?
Okej.
Jag är hemskt ledsen.
Hur?
Alltihop?
-Mamma är säkert orolig. -Hon klarar sig.
-Jag var på kliniken häromdan. -Jag tror jag vet.
-Pappa ville spela schack med dig. -Det ville han.
Även dåliga dagar då han inte riktigt vet hur pjäserna fungerar-
-så minns han ändå spelet.
Han tvingade mig att spela som liten och jag hatade det.
-Jaså? -Och nu...
Kristi är så...
Hon tar hand om honom så bra.
Kenny. De kommer att klara sig. Boyd, Kristi, allihop.
Vi åker dit i morgon och hämtar dem.
Jag åker inte.
-Det gör du visst. -Jag kan inte.
Efter det som hände Lauren och Meagan...
...så är jag alldeles för skör.
Jag orkar inte hitta fler kroppar. Det går inte.
Jädrar.
-Hej. -Hej.
Vet du var Fatima är?
Hon är i badrummet.
-Du är Julie, eller hur? -Ja, och du är Ellis.
Ledsen för det som hände på nedervåningen tidigare.
Har du fått träffa din mamma än?
-Hon pratar fortfarande med... -Donna.
-Jag tycker om dina teckningar. -Tack.
-Du är galen! -Jag har önskat att det vore sant.
Hur många varv körde ni i dag?
Hur många timmar körde ni rakt fram för att ändå åka i en cirkel?
-Du såg varelserna där ute. -Jag vet inte vad jag såg.
Så sa min syster också. Jädrar vad envis hon var.
Vill du ha nåt starkt? Jo, du behöver nåt starkt.
Min syster var säregen. Hon var ingen man lekte med.
Hon kunde spöa en björn som tittade snett på henne.
Vi var ute på jakt när vi såg det förbannade trädet på vägen.
Just det. Alla ser trädet.
Det förbannade kråkorna.
Det var strax före solnedgången. Vi hade kört halva dan.
Vi hade sett ett motell på vägen och tänkte bo där tills vägen hade röjts.
Men hjortköttet fick inte bli skämt och vi hade slut på öl.
Det var mörkt när vi kom hit. Första gången åkte vi bara förbi.
Vi körde förbi folk på vägen. Andra varvet ställde nån sig i vägen.
Vägrade flytta på sig. Bara stod där och log.
Min syster kunde ha kört över aset. Hon tolererade inte idioter.
Men hon tog geväret, klev ut och började skälla ut fanskapet.
Kom med en massa hot. Men den bara stod där och log.
Jag glömmer aldrig hur den stod där. Så stilla.
Sen rev den av henne ansiktet. Mitt framför mig. Den rev loss det.
Den skinnflådde henne ute på vägen som vi brukade flå hjortar.
Jag kunde inte röra mig. Kunde inte andas. Jag var fastfrusen.
Men när en av dem närmade sig bilen så sprang jag.
Jag vet inte åt vilket håll. De verkade finnas överallt.
Jag hittade ett gömställe i buskarna i skogsbrynet.
Jag kröp in i dem och gömde mig.
Det var så folk brukade göra för att överleva här.
De kröp in i buskarna eller hittade ett gömställe.
Sen bad de att de skulle överleva till gryningen.
Där satt jag på huk i buskarna.
När blodet slutade dunka i huvudet-
-så insåg jag att jag kunde höra min syster skrika.
De nöjde sig inte med att döda henne. De torterade henne.
Varelserna där ute...
De tycker om att jaga och tycker om att leka.
Så de drar ut på det.
Och jag lämnade henne där.
Ni hade tur. Solen var fortfarande uppe när ni kom hit.
Folk hjälpte er. Alla har inte samma tur.
Det har gått tre år, sex månader och 17 dagar-
-och jag kan fortfarande höra min syster skrika i huvudet.
-Vad är det? -Saltlösning för såren.
-Det har man väl i påsar? -Vi har ont om förnödenheter.
Vi hittade utrustning i en ambulans men i övrigt måste vi improvisera.
-Är du läkare? -Jag gick tredje året på läkarlinjen.
Inte direkt den praktikplats jag hade tänkt mig.
-Själv då? -Ingenjör. Jag bygger nöjesparker.
Berg-och-dalbanor, fritt fall... Såna saker.
-Vad är det? -Du pratar fortfarande i presens.
-Du... -Förlåt.
Pappa?
Hej, vännen.
-Hur mår du? -Det gör ont.
Jag vet. Du åkte på en smäll.
-Jag såg den. -Vad såg du?
Jag såg Tårarnas sjö.
Det var en teckning på väggen.
Det fanns så många teckningar på väggen.
Som när jag målade med krita...
...och ni satte upp dem på kylen.
Vi fanns med på teckningarna. Du och jag.
Mamma och Julie.
Men nån skrek.
För det kom ner en spindel från taket.
Du... Du kommer att klara dig. Vi klarar oss allihop.
Ingen fara.
Läkaren sa att demensen har ett snabbt förlopp.
Han sa åt oss att låsa dörrarna om natten-
-sätta fotboja på honom eller binda honom i sängen.
Men vi gjorde inget av det.
-Det är ingen fara. -Jag mår bra.
-Vi kanske borde... -Det är bara jobbigt.
Att tro att han...
En natt vandrade han ut ur huset.
Vi insåg inte ens att han var borta.
Han tog bussen in till stan.
Mamma var så arg. Vi åkte för att hämta honom och hon sa:
"Hur kan han göra så här? Han vet bättre."
Och jag sa: "Mamma, han är dement."
"Han försöker inte jävlas med dig."
Vet du vad? Det viktigaste var att hitta honom.
På vägen hem trodde jag...
...att vi hade fått en andra chans att göra allt rätt.
Sen såg ni trädet.
Sen såg vi trädet.
Behöver ni sitta mitt i trappan?
Ursäkta. Vi bara...
Ledsen.
Vi kanske borde... Kenny?
Sara? Jag tog en tupplur och hörde inte när du kom.
Jag tänker börja med middagen.
Jag hade inget val.
Kan du hjälpa mig?
Du kan vila nu. Jag tänker titta till pojken från olyckan.
Nej. Den här platsen skrämmer.
-Nattskrämmer. -Mardröm?
När det här inte fungerar. Det är mardröm.
Ja... Mardröm.
Okej.
Försök att sova.
Hur funkar den här?
Herregud, Jim. Nej!
Kristi!
Kristi, det är ingen fara. Du nickade bara till.
Mår han bra?
Solen är på väg upp. Det är morgon.
Vi klarade oss.
-Är han oskadd? -Han klarar sig.
Mår du bra?
Har du hört historien som flickan i rummet med krossat glas?
Hon vet att bitarna betydde nåt. Att de hade varit nånting en gång.
Men hon ser bara spillrorna.
När hon försöker sätta ihop dem så skär hon fingrarna.
Skär sig djupare och djupare.
Och hon blöder över hela golvet.
Men hon fortsätter att försöka.
Hon fortsätter för att hon vet att det finns ett svar.
-Sara... -Jag hör deras röster.
De är precis som glasspillror.
De sa att det behövde se ut som att det var monstren.
Jag ville inte.
De sa att det var enda sättet för oss att överleva och ta oss hem.
Berätta vad du har gjort.
Jag lämnade dörren öppen.
Vänta, Kenny!
Låt mig gå in först. Det behöver inte vara du.
Nej!
Kenny.
Var är familjen?
Fader Khatris tar dem till kolonihuset.
-De borde inte vara där. -De vill vara där.
Bara för i natt. Vad gör du här?
Jag behöver trä till nya pjäser.
Vi lackade aldrig pjäserna.
Vi gjorde dem tillsammans.
En av de få sakerna vi nånsin...
De är förstörda nu. Blodet har sugits in i träet.
Mot min pappa...
...så slutade varje parti på samma sätt.
Jag har en pjäs kvar som jag flyttar runt för att undvika honom.
-Kenny. -De där varelserna...
De går. De springer aldrig.
-Har du märkt det? -Ja.
De tar tid på sig.
De vet att vi inte har så många platser att ta vägen.
Schackbrädet börjar ta slut.
NÄTTER UTAN INCIDENTER
TILL BOYD - EVIG KÄRLEK
Norman! De kom tillbaka från Tårarnas sjö.
Du kommer att klara dig. Allt kommer att bli bra.
Mår du bra?
Vad tittar du på?
Inget.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group