-Detta har hänt... -Om rösterna är verkliga...
...så har du en unik koppling till den här platsen.
-Men vi behöver bevis. -De såg dig begrava väskan.
Det är beviset. Förstår du vad det betyder?
Kan jag få min kudde? Den är som en snuttefilt för mig.
Jag förstår. Förlåt igen.
-Jag har en likadan tröja. -Jag tog den ur din resväska.
-Vad är det? -Det här kan ha varit ett misstag.
Jag vet att ni skulle berätta om skilsmässan efter den här resan.
Thomas är död. Du har två andra barn. Varför räcker inte vi?
-Vad är det där? -Ett fjärranträd. Titta.
-Hur händer det? -Det fungerar med människor också.
-Säkert? -Men man vet inte var man hamnar.
Det finns ingen tråd i kabeln. Och titta på stickproppen.
Det är obegripligt.
-Mamma! -Allt verkar omöjligt.
Men vi kan ta reda på vart kablarna leder.
Det fanns en konstig symbol i taket. Vad letar du efter?
Jag har en idé som kan fungera.
Om den gör det så kan jag se till att alla kommer hem igen.
De är jättevackra.
Kul att du tycker om dem.
När får jag komma in?
GRATULERAR
Det känns konstigt att fira dagen du fastnade här.
Du tar det på fel sätt. Vi tänker fira vår överlevnad.
Alla påminns om att det är möjligt och det är kul med fest ibland.
-Vad letar du efter? -Jag letar inte. Jag gräver.
Här är det. Mitt hemliga lager.
Trudy älskar den här tröjan. Det enda jag äger som hon inte får låna.
Dessutom är det Ellis favorit.
Vadå?
Inget. Du får bara allt att nästan kännas normalt.
-Du är speciell. -Dumma dig inte. Alla är speciella.
-Även Trudy. -Så säger nån som är speciell.
Där är mina tjejer. Vad sägs om en förfest?
-Festen har inte börjat än. -Det är därför det är en förfest.
-Vadå? -Inget.
-Ta det lugnt, bara. -Jag vet.
Julie? Vad säger du?
Tack, det är bra.
Okej, som ni vill. Ni suger.
Victor! Var är du? Nu festar vi!
-Mår han bra? -De här är jobbigt för honom.
Vi firar alla som har överlevt, men minns även alla som inte gjort det.
Du borde ha den här. Det blir nog gulligt.
Du om nån borde supa. Hur många år har du varit här?
-Lämna mig i fred. -Ellis!
En sup?
Okej...
Det finns inga persikor, Donna.
-Jag vet, vi har slut på dem. -Är de slut?
Jag trodde att vi hade mer i källaren men jag har lite annat åt dig.
-Cocktailfrukt och tranbär. -Är persikorna slut?
I alla år har det varit det enda som inte förändrats.
-Nu är de slut. -Jag är ledsen, Victor.
-Kom in, Kevin. Det blir mörkt snart. -Kommer.
"Det fanns så mycket glädje hos de nya vännerna hon träffat"-
-"och så mycket magi på platserna hon hade besökt."
"Men kromenockeln kände att det fanns mer som väntade"-
-"och att äventyren i den nya världen bara hade börjat."
Jade!
Sa jag "kom in"?
Mamma vill att vi börjar med middagen.
Vad håller du på med? Jag höll på att läsa den här!
-Det finns inget annat papper. -Rita inte i min bok.
Ska jag skriva på väggarna som en psykopat?
Vad gör du här ute?
Det finns nåt vi måste prata om. På tu man hand.
-Kom förbi i morgon. -Nej. Vi borde prata nu.
Det är viktigt.
Då får du väl sova över, då.
Stig på.
-Är du på väg nånstans? -Ja.
-Jag tänkte komma och prata om det. -Vi har mer att prata om än så.
Han har somnat.
Du bröt mot barnarbeteslagarna när du lät honom gräva i källaren.
Han hade roligt och ville hjälpa.
-Jag oroar mig när jag lämnar honom. -Jag med.
Men fönstren är fastspikade och dörrarna är låsta.
-Han kan inte släppa in dem. -Javisst.
-Sen tänker jag på Julie i huset. -Donna som basar kanske är lite...
Men hon är inte dum.
-Hur går det? -Tja...
Om sheriffen låter mig använda allt byggmaterial, tömma alla batterier-
-och om Donna låter mig bygga på kullen-
-så blir jag bara hatad om jag misslyckas.
Säg inte så. Du fick ju in en signal.
Det var brus. Det är långt ifrån en signal.
Men det är nånting.
Ja.
Du...
Det spelar roll. Se det från den ljusa sidan.
Vi har hålet i källaren att falla tillbaka på. Eller i.
Jag går ner igen.
Börja jobba.
Se dig för.
-Hallå, vänta. Ta det lite lugnt. -Jag mår bra.
Det är ju fest. Ingen fara.
-Är allt som det ska? -Jag tror det. Han sa "ingen fara".
Okej, sansa er lite! Allihop!
Hallå! Håll käften, för fan!
Okej. Vi har samlats för att fira en väldigt speciell årsdag.
För ett år sen i dag...
...kom kära Fatima in i våra liv.
Några av er var här då. Många av er har anlänt sen dess.
Men alla har lärt känna henne och älskar henne.
För hennes välvilja, hennes styrka, hennes klokhet...
Och hennes gräs.
Hennes gröna fingrar är ett plus.
Växthuset har aldrig doftat så gott.
Men allvarligt talat.
Sanningen är att du har fått den här kåken att kännas mer som hemma.
-Grattis på årsdagen, sötnos. -Donna.
Tack.
-Den är jättevacker. -Må den fånga alla mardrömmar.
Och låt endast de vackraste nå dig.
Kom hit.
Vi har tur som har dig.
Inget mer snyftande. Okej, alla vet vad som gäller.
Drick, rök och ha roligt. Håll ett öga på varandra.
Skål! Skål, gumman.
-Grattis på årsdagen, snygging. -Tack.
Titta vad jag fick. Hon har gjort den själv.
Så lyder planen.
Jag ska hitta en väg härifrån innan allt går under.
Din tur.
Jag grävde ner den här väskan dagen jag anlände.
Öppna den.
Har du snålat?
Är det ditt?
Jag menar inte plagget. Jag menar blodet.
Det finns en till sak i väskan.
Vad fan är det om?
Vi har aldrig pratat om vilka vi var.
Innan vi kom hit.
Det fanns en ung pojke i min församling.
Han var tystlåten och känslig.
Han blev så uppspelt när hans mamma lät honom ge kollekt.
En dag, efter gudstjänsten, hittade jag honom bakom prästgården.
Det var ovanligt.
Han brukade inte gå långt från sina föräldrar.
De var stränga.
Principfasta.
Jag förstår att föräldrar oroar sig men ibland måste man...
Ursäkta, misstycker du?
Hur som helst... Saken är den att pojken var upprörd.
Han frågade om han fick stanna.
Jag behövde ordna kvällspredikan och ville inte oroa hans föräldrar.
Så jag...
Jag gick till skrivbordslådan och tog fram en chokladkaka.
Jag hade ett lager åt barnen.
Jag märkte att han inte ville gå.
Men jag gav honom den ändå och skickade i väg honom.
Senare samma kväll gick jag förbi deras hus.
Det var rätt ovanligt. Jag brukade inte göra hembesök.
Men nåt gnagde i mig, så jag...
När jag gick uppför utfarten kom mamman utspringandes.
Hysterisk.
Otröstlig.
Hon var...
Jag kände lukten av alkohol så fort jag klev innanför dörren.
Och pappan stod där panikslagen med förbluffad min.
"Res på dig", sa han.
Jag fortsatte in i rummet och där låg han.
Den fina, oskyldiga pojken.
Han låg där sönderslagen.
Nacken putade på ett sätt som...
I hans ficka såg jag chokladkakan.
"Han klarar sig." Det var det enda pappan sa.
Som han sa det lät han förnärmad.
Jag kastade mig på honom.
Jag slog honom så hårt jag orkade. Jag kunde inte sluta.
Jag fortsatte bara att slå honom.
Jag kunde inte ens sluta när benen i min hand började knäckas.
Det var jag som skulle lyssna.
Det var jag som skulle försvara de värnlösa.
Pojken kom till mig och bad om hjälp.
Och jag gav honom bara en chokladkaka.
En jävla chokladkaka!
Sen minns jag bara hur jag stod på en bro med flaskan i handen.
Det var första gången jag hörde Guds röst.
Han sa åt mig att sätta mig i bilen och följa en annan väg.
Så det gjorde jag. Jag körde i väg och två timmar senare var jag här.
Varför berättar du det här nu?
För jag har Sara bunden i kyrkans källare.
Det finns ett syfte med att vi är här och det finns en väg att gå om vi...
Säg att du skojar.
-Säg för fan att du skämtar! -Skjuter du mig?
Kanske det! Du sa att Frank bröt mot reglerna och förtjänade lådan.
-Och den tjejen... -Hon kan vara lösningen på mysteriet.
Hon kan vara sättet vi tar oss hem.
Fortsätt prata.
Jasmine.
Jasmine. Vad är det?
Jag kommer bara för att ta farväl.
Vänta, jag förstår inte. Prata med mig.
Varför släpper du inte in mig?
Du vet varför. Jag kan inte. Snälla, stanna och prata med mig.
-Du sa att du tycker om mig. -Det gör jag.
Jag orkar inte komma hit och se dig men aldrig få röra dig.
Jag vet att du är rädd för mig och att du äcklas av mig.
Du har berättat om hur ensam du är-
-men du vet inte hur ensamt det är här ute.
Jag valde inte att bli så här.
-Farväl, Kevin. -Vänta.
Det är fest på nedervåningen. Alla roar sig.
Men du är den enda jag vill vara med och den enda jag kan prata med.
Lovar du att ingen annan kommer in?
Inte när du har stängt fönstret. Jag lovar.
Okej.
Så den stora frågan är...
Hur många dimensioner finns det? Enligt Bosonisk strängteori 26.
-Men enligt supersträngteorin tio. -Så det här är en annan dimension?
-Nej, det här är en fackdimension. -Herregud...
Nu får det räcka. Det är ingen fackdimension.
Det är ingen som bryr sig så kan du inte hålla käften?
Okej, visst. Ta nåt mer att dricka.
Ta det lugnt.
-Jösses! -Vad tänker du göra?
Ta med honom upp innan han börjar skjuta.
-Nej! -Nu räcker det! Tagga ner!
Hur mår du? Du... Hur mår du?
Förlåt.
-Jag går upp och lägger mig. -Jag följer med.
Det behövs inte. Jag ska bara...
Det är din kväll.
Stanna.
Jävla vilddjur. Brås på sin mor.
Låt mig slippa se dig.
Stäng fönstret fort.
Där ser du. Det är bara vi två.
Bara vi två.
-Min stiliga kille. -Dina händer är så varma.
Skulle de vara kalla?
Kyss mig.
Vad är det?
-Middagen är serverad. -Jag är inte hungrig.
Du har stirrat en hel dag i boken. Vet du vad, Jade?
Okej, jag kommer! Snälla!
Dröj inte för länge.
Du får jobba på din festutstrålning. Varför sitter du här ensam?
Du behöver inte. Jag vet att du inte gillar mig.
Det är inte sant.
Jag bara... Det är en så trevlig fest.
-Du får också en. -Nej, det tror jag inte.
-Ta av dig tröjan. -Va?
Jag tänker inte ljuga. Du går mig på nerverna ibland.
Men vi sitter i samma båt.
-Du är inte ensam. -Säkert?
Se den som en tidig present till din årsdag.
Vet du vad? Hemskt att medge, men du passar bättre i den.
Det är inte sant.
Men tack.
Jag tänker hitta nåt jag kan ge dig.
Ursäkta.
Det var snällt av dig.
Alla behöver muntras upp ibland.
-Får jag fråga en sak? -Javisst.
-Tjejen du kysste tidigare... -Stacy? Hon är toppen.
Jag trodde att du och Ellis var tillsammans.
Nej, Ellis är min själsfrände. Jag och Stacey strular bara.
Okej.
Tror du...
Får jag kyssa dig?
-Julie... -Nej, jag skojade bara.
-Gumman... -Nej, glöm det.
Så hon hör röster och du tror...
Jag var skeptisk, precis som du.
Sen visade hon det här. Titta.
-Det är loggan. -Jag vet.
Det var tre år sen. Sara och Nathan har bara varit här i fem månader.
-Du berättade väl för nån. -Jag har aldrig berättat det.
Hon kunde inte ha vetat det.
Nånting betraktade mig och berättade för Sara.
Nåt som vill hjälpa oss genom att döda en gubbe och ett barn?
Det är nåt som genomsyrar platsen.
Det gör Sara värdefull på ett sätt vi inte förstår än.
Vill du sätta henne i lådan så tänker jag inte hindra dig.
Men om du är ute efter svar-
-så sammanfaller din resa med den här kopplingen.
Det är inget sammanträffande. Det är Guds försyn.
Vad föreslår du?
Låt mig och Sara följa med och använda kopplingen till vår fördel.
-En präst, en sheriff och ett psyko? -Ja, nåt ditåt.
Vadå?
Vi behöver snart en längre stege.
Jag gräver så djupt som krävs.
Kom hit.
-Får jag ta en titt? -Jag klarar mig.
Att klara sig stämmer inte in på nån av oss just nu.
Så där.
Kan du inte ta en paus? Var med Ethan så tar jag över.
Har du kört fast med antennen?
Försiktigt.
Fantastiskt.
-Får jag komma in? -Helst inte.
Snälla. Det är enda platsen där jag kan vara ensam. Typ.
-Du ser ledsen ut. -Jag har haft en jobbig kväll.
-Ska du nånstans? Du verkar packa. -Nej, jag bara...
Det är svårt att förklara.
Varför grävde du gravarna?
Jag vill inte prata om det.
-Är det från bilarna som kommit hit? -Det stämmer.
Du sa att två bilar inte har kommit samtidigt på väldigt många år.
Och att det var speciellt. Varför?
Du har varit här längst av alla. Vet du var vi är?
-Varför stirrar du i den där? -Vänta lite...
Den här sidan är...
Vadå?
Det är två sidor som sitter ihop.
Okej.
Nu snackar vi.
-Victor. -Det är omöjligt.
Jo, det är Victor.
Herrejävlar.
Du ska få ett nytt hem nu. Jag tänker ge dig till Fatima.
Hon kommer att ta hand om dig.
Vad skrattar du åt?
-Hej, Trudy. -Hur vet du vad jag heter?
Vi vet vad alla heter.
Det bara är så.
Jag har varit här längre än han har och förtjänar lite respekt.
Jag skulle kunna hjälpa till om de bara...
-Är det där blod? -Jösses!
Vad i...?
De är i huset! De är här!
Ellis! Har nån sett Ellis?
Ellis!
-Följ utrymningsplanen! -Var är skåpbilen?
-Vad händer? -Det börjar nu. Vi måste sticka.
Sticka vart? Vart ska vi?
Vart ska vi? Svara mig!
Du först. Jag följer efter.
Ta den här.
Beredd?
Följ utrymningsplanen och ta er till skåpbilen!
-Vad gör du, Donna? -Var är Ellis och Julie?
-Jag flyr inte. -Du måste rädda så många du kan.
Ur vägen! In i skåpbilen!
Herregud.
Skynda dig.
Vi måste ta oss till stan.
-Nej, vi måste till träden. -De bor ju där!
Lita på mig! Om du vill träffa din familj igen så går vi till träden.
Nej... Sötnos, nej.
Ellis!
-Har du sett Julie? -Jag vet inte.
Vi måste springa. Kom!
-Jag kan inte! Du borde springa. -Inte utan dig. Vi klarar det.
Vi måste in i huset igen. Jag har en idé.
Snälla, snälla...
Gör inte så. Vi har så roligt.
-Hur visste du att det funkade? -Det visste jag inte.
Men din pappa gjorde så i husbilen.
Ledsen.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig med.
-Vart ska vi? -Det finns ett till här. Kom.
Du måste krypa in. Du är i säkerhet där. Jag lovar.
-Varna din bror att det har inletts. -Jag förstår ingenting.
Han gör det. Gå nu! Jag följer efter.
Om jag går med på det här och om hon verkar konstig...
Du får göra vad som krävs men vi går tillsammans.
Vi ska hitta svaren. Det var för det här jag skulle sätta mig i bilen.
Så att vi två kan hjälpa alla hem.
-Du är en jävla galning. -Bibeln kryllar av dem.
Vad i helvete?
Vad har hänt?
-Vad har hänt? -De tog sig in.
-Var är Ellis?! -Jag vet inte!
-Alla går in! -Sätt fart! Kom igen!
-Är det alla? -Allihop inomhus!
-Går det bra för er? -Fader?
Nej! Kom hit.
Stäng dörren! Du klarar dig.
-Lyft upp honom. -Hjälp mig att stoppa blodet.
-Snälla, nej... -Ingen fara. Jag stoppar blodet.
Du klarar dig. Du klarar dig.
Det ska inte sluta så här. Mitt kall...
Snabba på!
-Så där, ja. -Öppna ögonen. Håll ut.
-Be med mig. Be med mig. -Okej.
Fader vår, som är i himmelen.
Helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike. Ske din vilja såsom i himmelen så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss i dag.
Och förlåt oss våra skulder, såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Inled oss icke i frestelser utan fräls oss ifrån ondo.
Amen.
Amen... Amen.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group