-Detta har hänt... -Hon vill inte att du plågar dig.
Jag önskar att du fick sörja men alla här behöver dig.
Ni tänkte berätta om skilsmässan efter den här resan.
Thomas är död! Du har två andra barn. Varför räcker inte vi?
Hallå? Är det nån där?
-Varför stirrar du i boken? -Två sidor sitter ihop.
Det är ju Victor.
Herrejävlar.
Sara är bunden i kyrkans källare. Hon visade det här.
-Nånting såg mig den dagen. -Så du tror att nåt vill hjälpa oss?
Nåt som genomsyrar den här platsen.
De är i huset! De är här!
Följ utrymningsplanen! In i skåpbilen!
Vi måste tillbaka in i huset. Jag har en idé.
Snälla...
-Vi måste gå. -Vart ska vi ta vägen?
Du först. Jag följer efter.
-Vi måste in till stan. -Nej, vi måste till träden.
Du måste krypa in. Du är säker där.
Berätta allt för din bror. Jag följer efter dig.
Nej!
Håll ut!
-Sheriffen? -Ja? Ett ögonblick.
De flesta från kolonihuset har nya boenden.
Mångas källare står tomma och rymmer två eller tre.
Några är på kliniken och de sista tre bor hos mig och mamma.
-Och Jade, antar jag. -Okej.
Det börjar bli rätt spänd stämning. Folk spikar igen fönstren.
Nu när alla bor tillsammans kanske vi borde samla dem.
-Och kanske säga nåt? -Bra idé. Du får göra det.
Det vore bättre om du gör det.
Precis.
Mår du bra?
Han räddade livet på mig. Fader Khatri. Kvällen vi anlände.
Han riskerade livet för att...
Hälsa alla från mig. Jag har nåt viktigt för mig.
Viktigare än det här? Invånarna behöver dig just nu.
Vad behöver de höra? Att allt ordnar sig och att det är Guds plan?
Vill du vara sheriff så får du säga såna saker själv-
-och låta någorlunda övertygande. Du klarar det.
Vi går en sväng.
Kom igen. Lyssna på texten. Hör du hur fridfullt det låter?
Han rider på en ponny på havet.
Vet du varför? För han har en båt.
Att du lyssnar på den gör inte att du har råd med en båt.
-Om vi sköter avbetalningarna... -Så vi ska sköta dem?
Är att inte betala ett alternativ? För det är så det kommer att sluta.
-Långivare gillar inte sånt. -Ingen pratar med dig.
-Vet ni vad de kallade mig i armén? -Mirakelmannen.
Vart jag än skickades och oavsett tillgångar så fick jag det att funka.
-Jajamän. Mirakelmannen. -Kallades inte mamma Järn-Abby?
-Det gjorde det. Glöm inte bort det. -Visst, jag fattar.
Problemet med järn är att det är oböjligt.
Ibland vill det inte ge med sig. Älskling...
Jag menar bara att en båt vore ingen dålig pensionspresent.
Om ni behöver uppslag på hur ni hjälper mig med övergången-
-från en lång och dekorerad militärkarriär-
-till det märkliga livet som civilperson.
-Vad letar du efter? -Ceratet. Jag hittar inget i väskan.
Kan du hålla i den här?
Det ser ut som en båtnyckel. Varför håller jag i en båtnyckel?
Har du köpt en båt?
Självklart har vi köpt en båt. Bara för att slippa höra låten.
-Grattis till pensionen, pappa! -Du har köpt en båt! Tack.
Pappa!
Snälla... Kan du berätta vart vi ska?
Var är fader Khatri?
De brukade skrika. Vet du det?
De skrek hela nätterna och drev folk till vansinne.
De slutade när vi fick talismanerna. Då började de viska.
-Har rösterna sagt nåt om det? -Nej.
Så klart inte. De skulle aldrig berätta nåt värt att veta. Fortsätt.
-Inte förrän du förklarar. -Ställer du krav efter det du gjorde?
-Var är fader Khatri? -Han är död!
Varelserna intog kolonihuset. Fader Khatri försökte hjälpa och dog.
-Precis som många andra. -Är Ellis oskadd?
Han mår bra. Han är blåslagen och är på kliniken med de andra.
Så nu passar det att gråta? Grät du för Bing Qian?
-Du ser mig som ett monster. -Jag skiter i vad du är.
Du lever för att fader Khatri trodde att du kan hjälpa oss hem.
Bevisar du att han hade fel så skjuter jag dig.
Fortsätt gå.
-Vart ska vi? -Fortsätt gå!
Jag fixar sängar i källaren. Badrummet är längst in.
Använd köket men respektera ransonerna.
Det blir inte bekvämt, men kolonihuset har snart reparerats.
-Vad fan nu då? -Fler kommer att bo hos oss ett tag.
Och hur länge är ett tag?
Trodde inte du att det här var ett rollspel? Går det bra?
Dra åt helvete. De valde blomman och hör inte hemma här.
Känner ni Victor? Vet ni var han är? Jag måste hitta honom.
Han sprang mot skogen med Matthews dotter i går kväll.
Titta vad lite samarbete ger. Kumba-jävla-ya!
Stig på. Han är hemsk.
Jag förstår inte. Ena stunden hade alla så trevligt.
-Hur tog du dig ut ur huset? -Jag var i Victors rum.
Nej, det var inget sånt.
Han packade och verkade redo att ge sig av.
När vi hörde skriken klättrade vi ut genom fönstret.
Vi sprang mot skogen och sen knuffade han in mig i ett träd.
-Han sa att det har inletts. -Vad har inletts?
Jag vet inte.
Jag kröp in i trädet men hamnade i ett stort skåp i en jordkällare.
-Hur är det möjligt? -Det var ett fjärranträd.
Victor sa att man kan hamna var som helst.
Ibland hamnar folk på olika platser. Han kan ha hamnat nån annanstans.
-Vi måste hitta honom. -En sak i taget. Julie...
Jules... Julie.
-Vad händer med oss? Vad händer? -Gumman.
Vi gräver en grop i källaren för att ta reda på var elen kommer ifrån.
Nej, Jules. Vi kommer att klara oss. Andas. Allt kommer att bli bra.
Hur kan du säga det? Hur kan det här vara bra?
Bra, ni är här. Har ni sett till Victor?
Jag fick höra att du sprang till skogs med honom i går.
-Jag behöver prata med henne! -Vad är det med dig?!
-Fattar du vad hon har varit med om? -Jag vet, men jag hittade nåt i går.
Jag har sett en symbol och den dyker upp i den här boken.
Jag skiter i dina frågor, din symbol och dina böcker!
Håll dig borta från min dotter. Är det förstått?
Okej, du är överbeskyddande pappa. Jag respekterar det.
Du släpade med mig ut i skogen och lät mig klättra upp i ett träd-
-men sprang din väg innan vi hann testa nåt.
Jag är ledsen för det.
Det fungerade
-Fungerade det? -Jag fick bara brus, men det funkade.
Över träden och med nog mycket kraft kan vi skicka en signal.
Hur tar vi oss över träden?
Vi söker oss till högre mark.
Det där är deppigt.
RÄDDA OSS
Var är alla?
-Stanna! -Herregud!
Hallå! Flytta på dig! Backa!
-Vill du ta livet av dig? -Ni måste lyssna på mig.
Vi har ont om tid och det kommer att låta som vansinne.
Jag skulle inte tro det heller och jag önskar att jag hann förklara.
Om ni inte följer med så dör ni.
-Mamma. Vad fan gör du? -Du har en pistol. Det är bra.
Sikta på mig om du vill, men jag ber er... Följ med mig.
-Kör härifrån. Kör. -Nej, snälla...
Vad fan var det?
Det var döden. Och den kommer nu.
Snälla.
Kom.
Du kan lägga bort den. De enda som vill er illa är där ute.
Och den gör ingen jävla nytta om de hittar oss.
Jag vet att ni har många frågor.
Jag lovar att vi ska prata när solen går upp.
Nu är det dags. Lugnt och fint. Det kommer att göra ont.
Bra. Så där.
Andas och slappna av. Bra.
Så gott som ny. Okej. Jag sätter på mitellan.
-Kan jag hjälpa till? -Låt honom inte lämna sängen.
Du går ingenstans förrän jag har fått undersöka dig.
-Bra så? Jag kommer om en stund. -Tack.
-Fullt upp i dag? -Ja, vi är lite underbemannade.
Du får gärna säkra byggnaden. Vi kommer att vara fullbelagda.
Självklart. Jo...
Jag har läst kapitel sex. Det börjar bli intressant.
Jag kommer inte att läsa nåt i natt men jag ska ta en titt.
Tack, sheriffbiträdet.
Donna.
Har du tid en stund?
-Hur mår Julie? -Hon klarar sig.
Det är inte därför jag kommer. Vi behöver din hjälp.
Med vad?
Vi vill bygga en mast och sätta den på taket.
Tillräckligt högt upp kan vi skicka en signal som andra i området hör.
Och vilket område är det?
Vad det än är för plats och var vi än befinner oss-
-så är radiosignaler inte som vi. Allt tyder på att det kan fungera.
Vi fick in lite brus.
Kolonihuset är den högsta byggnaden på den högsta kullen.
Med en mast på taket kan vi skicka en signal som inte störs av skogen.
Visst.
-Går du med på det? -Vet du hur många som dog här i går?
Fjorton. Varelserna dödade fjorton av mina vänner.
Bitar av dem ligger över hela kullen.
Jag tror inte att de andra kommer tillbaka på ett tag.
Lika bra att få användning av huset.
Fortsätt.
Vänta där.
Kom.
Du får vänta här. Jag kommer tillbaka före kvällen.
Jag har saker att göra i stan innan vi ger oss av.
-Vart ska vi? -Vi ska hitta vägen hem.
Du behöver inte de där. Jag går ingenstans.
Jag vill hjälpa. Det enda jag nånsin har velat göra är att hjälpa.
Det finns inget att kedja dig vid. Om du smiter...
Jag förstår.
Kommer snart.
Herregud...
Boyd.
Välkomna till er värsta mardröm.
Det är mycket att smälta.
Ta det långsamt. Jag förklarar mer på fiket.
-Var då? -På fiket.
Vi ses där.
Du... Mår du bra?
Inte direkt.
Så varje natt gömmer ni er och ber böner?
Vi kan inte göra så mycket mer.
Vet ni inget mer? Vem som byggt allt och hur länge det har funnits här?
Det vi vet är vad ni har fått se.
Alla här försöker bara överleva nätterna.
Vi har inte tid att göra nåt annat.
-Ni måste börja samarbeta. -Lättare sagt än gjort.
Börja småskaligt. Samla era tillgångar.
Skapa ett system som skyddar alla och göm er inte på samma platser.
Alla måste ta hand om varandra.
Sen bygger man vidare på det.
Okej. Men var ska vi börja?
Efter inventeringen delar vi ut ransonerna.
Donna sköter anskaffningen så berätta för henne vad ni behöver.
Abby gör ett system för nätterna.
Vi ska börja gräva på nya platser som vi växlar mellan.
Vi får inte göra det lätt för dem.
Vad har du där? Bra.
Hej. Vad gör du?
Är du hungrig?
Nej, inte direkt.
Har du ätit nåt?
Jag vet inte. Nej.
Jag kan laga lite mat.
Tänker ni fortfarande skilja er?
Jag...
-Det kan jag inte svara på just nu. -Det är en enkel fråga.
Det är inte så enkelt, gumman.
Du...
Du sa att ni älskar varandra.
Det gör vi.
Så varför? Är det jag? Har jag gjort nåt fel?
Nej, nej, nej. Du har inte gjort nåt fel.
Hör här.
Det finns saker man bra kan förstå när man blir förälder.
En av sakerna är att man lever för sina barn.
Ens enda uppgift är att älska dem och skydda dem.
När Thomas dog...
...så gick nånting sönder i mig.
Jag vet inte hur jag ska laga det.
Jag återupplever den dagen.
Det var en helt vanlig dag. Du och Ethan var i rummet intill.
Pappa och jag var i köket och Thomas låg på skötbordet mellan oss.
Sen ringde telefonen.
Jag sträckte mig efter blöjan och pappa efter telefonen.
Vi vände oss om för en sekund.
På en jävla sekund rullande han av bordet.
Din pappa är mitt livs kärlek.
Men ibland ser jag på honom och...
Då hör jag telefonen ringa.
Varför har du inte berättat det?
Oavsett hur stor du är, så kommer du alltid att vara min lilla flicka.
Så vi låtsades.
Att allt var bra.
Det gjorde nog bara saken värre.
-Jag är ledsen. -Det är jag med.
Släpp in oss!
Du får bekymmer om du inte flyttar på dig! Släpp in oss!
Vad fan är det frågan om? Vad håller ni på med?
Vi har kolonifolk i huset som tar våra förnödenheter.
Det blir antingen vi eller de andra som plundrar det här stället.
-Ingen ska plundra nåt. -Kolonihuset skulle vara säkert.
Så ni vill offra allt? Bete er som vildar och göra allt värre?
Vi kommer att hitta en lösning. Åk bara hem.
Åk hem, är ni snälla.
-De är rädda. -Ja.
De kommer om nätterna. Går de omkring i skogen om dagarna?
-Inte så vitt vi vet. -Det kan finnas tillgångar där.
Vi letar igenom skogen om dagarna och kanske hittar nåt.
-Lycka till med att hitta frivilliga. -Vi får jobba på det.
-Hur länge låg du i det militära? -Nästan 30 år.
Jag ledde operationer på några av de mest kaotiska platserna i världen.
Och din fru?
Abby var i marinkåren. Hon är tuffingen i familjen.
Mår du bra, mamma?
Jadå. Jag mår bra.
Jag tänker på en dröm jag hade som liten.
Glöm det. Vi borde hjälpa din pappa. Massor att göra.
Nu kan jag inte ge mig av. Det blev nästan upplopp vid fiket.
Du sa att du behövde ge dig av innan kaoset bröt ut.
-Vi förlorade ett dussin i går. -Och förlorar fler om de får panik.
-Jag stannar tills de har lugnat sig. -Om de inte gör det, då?
-Om de inte gör det? -Stör jag?
Kom in. Kenny, vi är färdiga.
-Vi är inte färdiga. -Va?
Vi är inte färdiga, säger jag.
Du sa att du behöver ge dig av.
Du sa åt mig att ställa upp och vara stark medan du är borta.
Du sa att tiden rinner ut. Har nåt förändrats?
Vi har låtsats som att talismanerna är en lösning.
Som att de håller oss säkra. Vi är aldrig säkra.
Talismanerna är ett plåster som ger oss tillfälligt andrum.
Det har aldrig varit bra här och kommer aldrig att bli det.
Vi måste hitta vägen hem.
Annars slutar det för alla som för fader Khatri.
Det finns svar där ute och du ska hitta dem.
Under tiden måste du släppa det som hände i går.
Du måste vara den otäcka hårdingen som folk behöver just nu.
Om vi inte kämpar för att komma hem så kan vi lika gärna svälja en kula.
Vill du det?
Jag visste inte att fjanten hade det i sig.
Kan du förklara vad han pratar om? Vart är du på väg?
Vi tar en promenad så förklarar jag på vägen.
Kom igen. Var inte medgörlig.
Kolla vad jag har hittat!
-Var har du...? -En bit längre in där den betade.
-Det finns även höns jag vill fånga. -Finns det höns i skogen?
Samla folk. Vi måste reparera fållan utanför ladan.
-Jag har hittat en get. -Så bra.
-Jag behöver prata med dig. -Visst. Kan du ta hand om den?
Han är inte så medgörlig men håll i repet så går det bra.
Jag visste att det fanns nåt i skogen men inte att det fanns boskap.
Du måste sluta gå ut i skogen. Mamma mår inte bra.
Du märker inte vad som händer här. Jag tror att platsen tär på henne.
Okej.
Jag förstår om du är rädd. Jag är helt skräckslagen.
Men se dig omkring. Det vi gör fungerar ju.
Det finns saker i skogen som kan vara till hjälp.
Jag vet bara att när vi slutar leta efter svar, så förlorar vi.
Kan inte nån annan ta över ett tag? Vi behöver dig här.
Mamma behöver dig här. Hon är inte...
Ibland ser jag hur hon står och stirrar mitt på vägen.
Din mamma är så tuff man kan vara. Järn-Abby. Minns du det?
Jag förstår att det är jobbigt men vi måste göra det här nu.
Du lyssnar inte ens på mig!
Okej, hör här... Vi har fyra timmar dagsljus kvar.
Hjälp din mamma att gömma alla så kan vi prata när jag kommer hem.
Snälla pappa... Stanna.
Vi kan prata i kväll. Okej?
Gå och hjälp mamma.
Vad gör du här ute?
Du måste tillhöra nån.
Är det nån här ute?
Bor du här med nån? Ingen fara.
Ingen fara. Jag vill inget illa. Jag vill bara ta en titt.
Vad i...?
Nej...
Fan!
Vad i...?
-Sheriff Stevens. -Jag hörde om den hemska gårdagen.
Jag beklagar det som hände fader Khatri.
Tack för det.
Jag tänker ge mig av i dag och hitta en väg härifrån.
Så du tänker gå ut i skogen utan att veta vad du letar efter?
Det gick ju så bra förra gången. Eller hur?
-Får vi vara i fred en stund? -Javisst.
Vill du vara arg och hata mig så går det bra.
Men jag tänker säga nåt och du ska lyssna, vare sig du vill eller inte.
Varsågod.
Om nåt händer mig och om jag inte kommer tillbaka...
Jag vill inte att du ska ångra att du inte sa nåt.
Du ska inte behöva känna...
Jag kommer inte att kunna säga att det är okej.
Så jag säger det nu. Det är okej.
Och du är min son. Du är min.
Jag älskar dig och är stolt över mannen du har blivit.
Det går inte en dag då det inte har varit så.
Okej?
Visst. Det är okej.
Okej.
-Hur gick det? -Ungefär som förväntat.
Han sansar sig. Tänker du verkligen ge dig av?
Det verkar som så.
Vi har haft våra skiljaktigheter, men...
Tack för att du tar hand om honom. Du har gjort nåt jag aldrig kunnat.
Du har gjort tillräckligt. Du har gjort mer än man kan kräva.
Men kom tillbaka. Vem ska jag annars gräla med?
-Du hittar säkert nån. -Lägg av!
Stick härifrån innan folk börjar tro att vi är vänner.
Ska bli.
Det jag säger kanske får dig att hata mig, och det är okej.
Det som hände var inte din pappas fel och inte ditt. Det är platsen.
Jag var inte här för att se det men känner din pappa.
Om han hade kunnat göra nåt annat så skulle han ha gjort det.
Det som hände var så fruktansvärt att det nästan är ofattbart.
Det fyller dig med vrede du måste släppa ut-
-och din pappa låter det gå ut över honom, för det är sånt föräldrar gör.
Har du ens undrat hur den dagen var för honom?
Vad han har burit på varje stund sen dess?
Om du inte följer efter honom så kommer du att ångra det.
Älskling?
Abby!
Vad händer? Vad gör du?
Abby?
Håll ut.
Snälla! Varför gör du så här?
Ingen fara. Det är inte verkligt. Det är en mardröm.
Enda sättet att komma hem är genom att väcka alla.
Man kan inte dö i drömmar. Allt blir bra.
Abby... Sluta! Sluta!
Nej...
Jag har hittat nåt som kan hjälpa.
Du kom inte före kvällen och kan inte ha överlevt om det vore verkligt.
Det är dags att vakna. Dags att väcka alla.
Snälla...
Om jag hade en båt så skulle jag segla...
-Om jag hade en ponny? -Mamma!
Nej!
Pappa.
Vad gör du här, Ellis?
Jag har följt dig sen du gav dig av.
Jag har samlat mod att säga nåt.
När varelserna intog kolonihuset så kunde jag och Fatima ha dött.
Vi borde inte ha överlevt.
Men det som räddade oss och räddade henne...
...var talismanen på dörren.
Jag har varit arg så länge.
Och jag...
Jag visste inte hur...
Om du inte hade gjort det du gjorde och kommit med talismanerna...
Det var inte ditt fel, pappa.
Det mamma gjorde var inte ditt fel.
Jag är ledsen. Jag är hemskt ledsen, pappa.
Nej, nej... Ingen fara.
Du fick inte ge dig av utan avsked.
Det här är inget avsked. Hör du det?
-Inget avsked. -Okej.
-Vad gör hon här? -Hon måste följa med mig.
-Du vet vad hon försökte göra. -Hon måste följa med.
Hon kan hjälpa mig att hitta det vi letar efter där ute.
När jag kommer tillbaka kan vi prata om det. Förhoppningsvis på vägen hem.
Men här och nu måste du lita på mig.
Ingen får veta att hon är med mig. Kan du lita på mig?
-Kom bara tillbaka. -Ska bli.
Gå nu. Jag älskar dig.
-Jag älskar dig med. -Okej.
Vi är i knipa. Ingen kan låtsas som nåt annat.
Sheriff Boyd riskerar livet för oss ute i skogen.
Det minsta vi kan göra är att hålla ordning medan han gör det.
Det kommer att bli annorlunda nu. Ingen mer uppdelning.
Vi är ett samhälle och gör det här tillsammans.
Alla från kolonihuset, jag vill inte att ni ska vara otacksamma gäster.
Vi kommer att reparera huset.
Jim tänker försöka skicka en signal till världen utanför.
Vi kan antingen lägga orken på att spika igen trasiga fönster-
-eller hjälpa till att bygga nåt som får oss att lämna den här hålan.
Jim?
Vi behöver material. Allt vi kan få tag i.
Vi behöver batterier och allt som har en laddning.
Men främst behöver vi arbetskraft.
Ju fortare vi bygger det här desto fortare får vi komma hem.
Hej. Fick du tag i honom?
-Ja. -Mår du bra?
Nej.
Jag tar inga risker.
Kom.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group