-Detta har hänt... -Vet ni vad jag kallades i armén?
Mirakelmannen! Oavsett tillgångarna så fick jag det att funka.
Välkomna till er värsta mardröm.
Den här platsen börjar knäcka mamma. Du har varit borta för länge.
Se till att alla söker skydd. Jag kommer hem i kväll för att prata.
Enda sättet att komma hem är genom att väcka alla.
-Sluta! Jag hittade nåt som hjälper. -Mamma!
Nej!
De är i huset!
-Vi måste gå. -Vart ska vi ta vägen?
-Du först. Jag följer efter. -Vi måste ta oss till stan.
Nej, vi går till träden. Du måste krypa in.
Du är i säkerhet där! Hitta din bror. Jag följer efter dig!
-Du var i ett fjärranträd. -Vad är det som händer?
Vi gräver i källaren för att ta reda på var strömmen kommer ifrån.
Är det nån där? Jag fick bara in störningar, men det fungerade.
Högt upp med nog mycket kraft kan vi skicka ett meddelande.
-Hur tar vi oss högt upp? -Vi söker oss till högre mark.
Om rösterna är verkliga så har du en koppling till den här platsen.
-Men vi behöver bevis. -De såg dig gräva ner väskan.
Sara är bunden i kyrkans källare. Hon kan vara nyckeln till alltihop.
-Hon kan vara sättet vi tar oss hem. -Vi går en sväng.
-Vart ska vi? -Vi ska hitta hem.
-Hur vet du att det är åt rätt håll? -Jag går på magkänslan.
Baserat på vad?
Baserat på det där.
Vad är det?
Jag vet inte. Jag har ingen aning.
Det var här jag hittade de här.
-Vi slår läger här för natten. -Det är inte mörkt än.
Jag har inte gått längre. Allt bortom är outforskad terräng.
Jag går ingenstans med två timmars dagsljus kvar. Vi slår läger här.
-Kan du ta av mig dem? -Nej.
-Jag måste gå på toa. -Det är därför de sitter framtill.
Det är tre olika projekt. En grupp bygger masten.
De två andra grupperna jobbar på radion och kraftkällan.
-Men den sista gruppen är bara Jade. -Har han hittat Victor än?
Nej, men om Jade nämner symbolen igen så kommer Jim att döda honom.
Skönt att han äntligen jobbar. Han är lat. Jag tycker inte om honom.
Så brukar du säga om människor du tycker mest om.
Ring i klockan som en duktig sheriff.
Vi ses hemma.
-Hej där! -Hej!
-Jag har läst kapitel sex. Din tur. -Vad tycker du än så länge?
Det är ingen favorit men jag vill veta hur det slutar.
-Hoppas du på ett lyckligt slut? -Jag vet inte. Vi får väl se.
-Kom hem välbehållen, sheriffen. -Du med.
Bra jobbat i dag. Kom in.
Hej. Hur mår du? Du är så lång i ansiktet.
-Det är genetiskt. -Sov ut ordentligt i natt.
-Morgondagen blir slitsam. -Ska bli.
Så vi ska bo i en fängelsecell nu? Så pittoreskt.
-Det är tillfälligt. -Säkert.
Tills den magiska masten skickar en signal till Landet Ingenstans.
Lägg av med det där. Vissa av dem behöver ha nåt att se fram emot.
Toppen! Som en låtsaslek. Jag är med.
NÄTTER UTAN INCIDENTER: 1
Är du hungrig, Tabby? Jag har lagat middag.
Jag kommer!
Ethan! Jag sa åt dig att plocka upp leksakerna!
Kan nån ta den?
Jim?
Ta barnen. Nånting är fel.
Svara mig, Jim! Jim?
Herregud...
Han sa han mådde bra. Han skämtade om masten.
Den är bakochfram. Vänd på den. Den måste ligga slätt. Så där.
Kenny!
Jade jobbar på batterierna i köket och vi har kablar så det räcker.
Vi behöver mer material om masten ska bli tillräckligt hög.
Jag skickar folk till ladan. Det borde finnas virke där.
-Hur mår du? -Det blev en jobbig morgon.
Kommer Eric med dig? Han behöver hämta några grejer.
Eric kommer inte.
Hej.
-Får jag göra dig sällskap? -Det har jag inget emot.
-Fick du höra om Eric? -Ja...
Ja... Det kom rätt oväntat.
Det är så konstigt när radion kanske fungerar.
Även om det vore otroligt så känner en del av mig...
Det är otäckare om den fungerar än om den inte gör det.
Vad menar du?
Jag tänker bara...
Hur kan vi återvända nu?
Efter allt vi har sett och sakerna vi har gjort, hur kan vi...?
Även om vi kan åka tillbaka...
...så tror jag inte att vi kan åka hem.
Vi är inte samma människor längre.
När pappa kom hem från Afghanistan så sa han-
-att hemkomsten från kriget var som att komma till en ny planet.
Väl hemma vet man inte om saker har förändrats sen man gav sig av-
-eller om det är en själv som har förändrats.
Hur blir det för oss?
Det här är den enda platsen vi har känt tillsammans.
-Kommer snart. -Vart ska du?
Jag behöver en vassare kniv. Det här tar en evighet.
Vänta lite.
Vad gör du?
Ser till att vi hittar tillbaka.
Vi går.
Hur vet du att det inte bara är som med vägen?
Det kanske är en loop som tar oss tillbaka tills stan.
Hur vet du att det inte är likadant?
Hur vet du att vi inte bara går och går-
-för att hamna i stan där vi började?
Det vet jag inte. Vi får väl se.
Får jag fråga en sak?
Rösterna sa åt dig att döda människor för att vi skulle få komma hem.
-Trodde du aldrig att de kunde ljuga? -Jag vill inte prata om det.
Ska vi ifrågasätta varandras beslut så känns det som en rimlig fråga.
Vad sa de till dig som fick dig att vilja döda den lilla pojken?
-Du skulle inte förstå. -Försök förklara.
De sa att människorna skulle komma.
De sa att det skulle komma två bilar och om jag inte gjorde som de sa...
Så vad? Vad skulle hända om du inte gjorde som de sa?
Jag ska förklara hur det här funkar.
Du lyder mig, och när jag ställer en fråga så svarar du!
De sa att min bror skulle dö!
De sa att om jag inte gjorde det så skulle han och alla andra dö.
-Varför stoppade du mig inte i lådan? -Jag vet inte. Jag trodde...
Jag har sett den här staden få goda människor...
...att göra hemska saker.
Vi fortsätter.
-Jag förstår inte. -Ethan sa att det är ett pussel.
Nej, inget pussel. De passar ihop och blir en berättelse.
När vi förstår berättelsen vet vi vad vi ska göra härnäst.
-Du borde sluta titta på det här. -Vi måste.
Det blir inget äventyr utan nån berättelse. Jag är inte rädd.
-Kommer pappas mast att funka? -Jag vet inte. Vi får vänta och se.
-Var ska den här vara? -Det här verkar jättenyttigt.
Vi slutar nu.
-Vi kanske kan leka en annan lek? -Vadå för lek?
Okej. En lek som kallas...
"När jag kommer hem". Då man säger vad man ser fram emot allra mest.
Jag börjar. När jag kommer hem...
Så går jag till Giovelli's och beställer...
...allting på menyn. Kanske två gånger.
-Din tur, Jules. -Det här är puckat. Okej då.
När jag kommer hem tänker jag...
Jag tänker ringa mina vänner och...
Jag tänker bara ringa dem.
Du, då?
När jag kommer hem...
Så vill jag att vi ska vara lika lyckliga som här.
Vi leker inga lekar kring bordet hemma.
De flesta batterierna är gamla.
Vi har nya batterier från min bil och lunchlådan ni åkte omkring i.
De tar slut på några timmar och vi behöver nåt som håller i dagar.
Eller veckor. Inte timmar.
Vi stoppar batterierna i bilarna och laddar upp dem.
Och bränner hur mycket bränsle? Vi gör bara slut på tillgångar.
Det vore okej om det funkar men det gör det knappast.
Dämpa dig.
Har nån sett Victor? Titta bara på symbolen. Öppna boken!
Vad är det för fel på dig?
Vi har en rimlig chans att komma hem och du bara...
Du kan gå. Gå och hitta Victor. Gör vad du vill.
-Jag stannar och löser det här. -Vi har ingen kraftkälla.
Du kan inte bygga en radio av kokosnötter.
Du kanske inte är så smart som du tror.
Strunt samma.
-Vad vill du? -Jag hörde vad som hände.
-Mår du bra? -Inte min toa han hängde sig på.
Ska du inte leta material och bygga ett rymdskepp, eller nåt?
Om du behöver prata med nån...
Så du är sheriff nu och kan komma med visdomsord?
Jag uppskattade att Boyd inte la näsan i blöt.
Vi tänker gå ner till ladan och försöka få tag i lite virke.
Du kanske vill följa med?
Vill du ha virke? Vi har gott om virke.
-Vart ska du? -Nu skaffar vi virke!
-Donna! -Kom! Du slipper gå nånstans.
Donna! Vänta!
Vänta! Donna!
Vänta!
Lugna er! Jag är inget jävla psyko.
Behöver ni virke? Här finns virke!
Donna, snälla!
Bättre än den halvruttna skiten ni hittar i ladan.
-Ska du eller jag stoppa henne? -Sluta! Huset måste vara intakt.
Varför? Vi ska ju åka hem. Vi behöver inte huset längre.
Er ståtliga mast ska hjälpa oss hem. Då behöver inte huset stå kvar.
Det är inget hem längre. Det är en jävla grav!
Helvete!
Kan vi bara sansa oss lite?
Dra åt helvete!
Fy fan... Fan!
Det var fint att Ellis ville prata. Han uppskattar säkert det du gör.
Jag har hört talas om din fru och vad du var tvungen att göra.
Vi pratar inte om det.
Det är okej. Vi behöver inte göra det.
Men på sätt och vis påminner du om Nathan.
Du är mycket barskare än han var.
Ni låter andra gå före era behov. Det var så jag hamnade här.
Han tycker inte om det vi gör nu. Nathan hade en teori om platsen.
Om vi försöker ge oss av och kämpar för hårt-
-så kommer nåt att kämpa emot oss.
Vad är det?
Jag vet inte.
Kom det från det här hållet?
Du sa ju att ingen har varit så här långt bort.
-Vad gör du? -Det är nåt inuti dem.
Jag måste få ner en.
Är det en så värst bra idé? Vi kanske borde...
Vad är det?
Sara.
Lugn. Hur mår du?
-Se på mig. Mår du bra? -Nej!
Vad händer? Sara!
-Jag hör dem! -Prata med mig.
Nej, nej, nej!
Nej, nej, nej...
Sara? Nej.
Hur går det med den magiska masten?
Så länge jag har varit här är det första gången du kommer.
För att du serverar pissvatten och inte kan destillera.
Men jag får vara ensam här.
Det börjar kännas som en flaggdag. Som att jag har finbesök.
-Får vi vara ensamma en stund? -Visst.
Jag lämnar den här. Hojta om ni behöver nåt.
Mår du bra?
Jag vet att du är upprörd över Eric.
Men för satan! Det är inte om det.
Eric valde själv att checka ut.
Han hade all rätt att dö som han ville.
Dra åt helvete och lämna mig i fred. Gå tillbaka till ditt fantasiland.
Tror du inte att masten funkar?
-Gör du det? -Det kanske den gör.
-Det är värt ett försök. -Vad händer när ni misslyckas?
-Då försöker vi igen. -Nej, din dumma fjant!
Ni ska inte försöka igen, för ni blåser upp allas förhoppningar.
Tar ni det ifrån dem så ger de upp.
Och sen dör de.
Det här är ingen knatteliga där alla får en deltagarmedalj.
Du vet inte! Du minns inte hur vi hade det, för du var inte här.
Vill du veta vad jag sörjer?
Jag sörjer förlusten av det vi nästan gjorde av den här staden.
Jag sörjer att vi för en liten stund skapade nåt som verkade funka.
Jag sörjer att ni är så jävla inställda på att leka trollkarlar-
-att ni inte inser vad som kommer att hända när ni misslyckas!
Vad ska vi göra, då?
Vad ska vi göra? Vara här och inte försöka ta oss hem?
Bo på en plats där varelser jagar oss varenda natt?
Men för fan... Varför inte?
Monstren är ändå anständiga nog att visa vilka de är.
Jag vet att alla i staden-
-tror att kolonihuset handlar om att supa och pippa.
Men det var mer än så. Det var speciellt.
Alla människor från olika platser.
Olika liv, men bodde tillsammans.
Trots all rädsla och alla jävla monster i skogen, så hade vi nåt.
Det fanns glädje i huset.
Ett litet tag, åtminstone.
Ingen av oss uppskattade det så mycket som vi borde-
-och nu är det borta.
Jag är ledsen.
Ja... Det är jag med.
Du... Jag tänker skärpa till mig i morgon-
-och sen ger vi masten en chans.
Men du måste vara beredd på vad som händer om det inte funkar.
Och om det funkar...
Då märker du att du kommer att sakna mer än du tror från den här staden.
En sån sorts dag?
Jag har bara lite kvar att finslipa.
-Var är Jade? -Jag vet inte.
-Okej. -Donna gick lös på golvet.
Hon vet hur man svingar en yxa. Det måste jag medge.
Jag måste fortsätta.
Vi har spolen till radion och har tillräckligt många kablar nu.
-Jättebra. -Är det?
Det här var långt ifrån en bra dag men det är bara mindre bakslag.
Vi har allt till radion, masten är snart klar och jag ska lösa det här.
-Hur då? -Det vet jag inte.
Men det man lär sig som ingenjör är att det alltid finns ett sätt.
Vi kommer att lösa det.
Hej.
-Hej. -Hur är det?
Eric var min vän.
Herregud... Jag beklagar. Jag visste inte att ni var vänner.
Han led av glutenintolerans och kom till kliniken rätt ofta.
Han var uppsvullen och uttorkad.
Jag sa åt honom att sluta äta bröd men han sa bara:
"Allt är redan skit. Ska jag sluta med kolhydrater också?"
Han var på ett visst sätt. Han var en av dem, när jag kom hit...
...som gjorde allt lättare.
Nu är han död. Så...
-Kristi... -Hör här.
Du har haft det jobbigt och masten betyder mycket för alla.
Du känner att det är ditt ansvar men du måste lova en sak.
Om den faller samman och om du gör det...
...så måste du komma till mig.
Prata med mig och låt mig hjälpa.
Det lovar jag.
Jag lovar dig det.
Kom hit.
Ingen fara.
Folk förstår inte hur det är.
Man kan inte ta en femöring och få den att bli värd tio öre.
Det spelar ingen roll, för Jade är ett geni och kommer att lösa det.
Du har ingen aning om vilken press jag känner-
-när jag är den som alla tror kan fixa...
...ett problem som inte kan fixas.
Sen kommer Tekoppen ridandes på sin vita häst med sina blåa ögon.
"Usch. Rök inte gräs, din kretin."
Visst. Tror du att du kan fixa det så får du göra det.
Jag vill gärna se hur man gör.
Du bara klagar! Klagar, klagar! Sluta klaga!
Förlåt.
-Behöver du ström? -Ja.
Problemet är att vi inte kan koppla in nåt.
Det vore en sak om det var en panna man kan ställa på spisen.
Det som kommer genom kablarna är ändå...
Herrejävlar, jag vet hur vi gör.
-Hallå? -Här nere.
-Hej! Hur går det med masten? -Bra. Det börjar arta sig.
-Du ljuger dåligt. -Tack. Jag lägger till det på listan.
Det kommer att gå.
-Masten kommer att fungera. -Hur blev du så optimistisk?
Jag vet inte. Jag tänker på nåt Ethan sa.
-Vadå? -Tänk om vi skulle hamna här.
Rätt konstigt, men hemma hade vi slutat prata.
Nu är vi tillsammans igen. På riktigt.
Som Fatima sa den första kvällen:
"Tillräckligt högt upp kan en mardröm likna en dröm."
Kloka ord.
Vill du sluta tänka på masten ett tag och hjälpa oss att gräva?
Javisst.
Lugn. Det är ingen fara.
Ingen fara. Det är ingen fara. Så där, ja.
Jag visste inte om du skulle vakna.
-Var är vi? -Ingen fara, vi är i säkerhet.
-Är det där...? -Jag lyckades få ner en.
Det här fanns i den.
-Vad står det? -1864. Inget mer.
Så vitt jag kunde se-
-så innehöll alla flaskor en liknande papperslapp.
-Vi borde gå tillbaka. -Va?
Rösten jag hörde var annorlunda den här gången.
Det var en kvinna. Och hon skrek.
Hon sa...
Hon sa att hon hade fel. Att vi inte borde ha kommit.
Det finns värre saker än monster här.
Hon upprepade bara...
-Vad upprepade hon? -Jag vet inte.
Det är obegripligt.
Hon sa: "Hälsa Mirakelmannen att jag hade fel."
Vadå?
-Vad är det? -Jag vet inte.
-Vad händer? -Jag vet inte.
Teckningar på fågelskrämmor, spökgubbar och stora spindlar.
Det är definitivt ett äventyr.
-Vad är det? -Fortsätt gräva.
-Jag har nog nått botten. -Jag hjälper till.
Var är talismanen?
Här!
-Vi borde inte ha kommit hit. -Vi klarar oss.
Nej. Jag tror inte att vi gör det.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group