-Detta har hänt... -Kommer pappa hem?
När som helst. Gå in och be dina kvällsböner.
-Vad gör du, Meagan? -Får jag komma in?
Nej, Meagan!
Vill du supa?!
En man skyddar sin familj, Frank! Titta vad du har gjort! Titta på dem!
-Hälsa att jag sa farväl. -Mamma! Julie dödade Norman.
-Monstren dödade honom. -Monster finns inte.
-Varför ligger trädet över vägen? -Det kan ha blåst ner i en storm.
Det kan inte vara samma stad.
Ursäkta? Vi försöker nå huvudvägen.
Vi är på samma, jävla väg!
-Han blöder och har nåt i benet! -Jag har pluggat läkarprogrammet.
Sluta! Det gör ont!
Spring till kolonihuset. Stanna inte, oavsett vad ni ser eller hör!
-Jag behöver hjälp! -Öppna dörren!
Var du i en av de två bilarna? Det var längesen vi såg nåt sånt.
-Vad kan det betyda? -Det finns saker du måste få veta.
Det här blir det jobbigaste samtalet i hela ditt liv. Tror du på monster?
-Varför tog du med mig hit? -Du ska få se.
Om man klättrar högt kan en mardröm likna en dröm.
-Det här är inte ditt fel. -Vad menar du?
Rösterna sa att det är enda sättet för oss att komma hem.
-Berätta vad du gjorde. -Jag öppnade dörren.
De går, men springer aldrig. Vi har bara ett fåtal platser att ta vägen.
Jag håller på att gå sönder. Jag orkar inte hitta fler kroppar.
-Vad tittar du på? -Inget.
-Var det en mardröm? -Ja.
Ingen fara.
Tobey!
Ta loss mig härifrån! Tobey! Var är du?!
-Håll käften! Folk försöker sova! -Vem fan är du?
Ursäkta. Jag brukar vara hjärtligare när jag gör det här.
-Vilken jävla tid att vakna. -Jag fattar ingenting.
-Släpp loss mig, annars jävlar! -Vadå?
-Vet du vem jag är? -Fan, du är en sån.
Okej... Vi tar det från början.
Är du hungrig, Frank? Vill du ha nåt?
Det är viktigt att du förstår att det som händer i kväll...
...inte är personligt.
Jag vet.
Hon tyckte om dig.
Lauren. Hon tyckte om dig från början.
Hon sa att du är sträng mot oss för att du måste.
Du fattar beslut inga andra fattar.
Det är du som ska hjälpa oss hem.
Jag har inte varit så här jämt.
Inga av oss är det.
Om det är nåt du behöver eller nån du kanske vill träffa...
Få saker avslutade.
Det finns en sak jag vill göra.
Så du menar att jag är i en stad jag inte kan lämna-
-och att när solen går ner så kommer monster från skogen för att jaga oss?
Monster som dödade min vän häromkvällen?
Ja.
Lägg av.
-Imponerande. Var hittade han er? -Vem?
Tobey. Är ni en kringresande grupp? Du spelar din roll riktigt bra.
Jag köper det. Men jag tycker att han anstränger dig för mycket.
Bravo! Väl värt pengarna. Vad händer nu, då?
Finns det nån gåta jag ska lösa?
-Strunt samma. Avslöja inget. -Vart är du på väg?
Jag löser inte gåtan här. Jag går och kollar in stan.
Jävla Tobey. Det här är nog svindyrt.
-Ska jag hålla ett öga på honom? -Nej.
Låt honom gå omkring. Vi har nog mycket att göra här.
Okej. Inte precis som min Giacometti men den får duga.
-Perfekt! Är den till mig? -Ursäkta?
-Har ni nåt motordrivet? Nån moped? -Nej.
-Den här får duga. Tack. -Den är min!
-Hej, gubben. -Får jag gå ut i dag?
-Du får stanna i sängen lite till. -Jag är less på sängen.
Jag gillar inte pyjamasen. Den kliar och passar inte.
Pappa hämtar sakerna i husbilen. I kväll sover du i din pyjamas.
-Det var bäst att pappa gick ensam. -Ingen får rota bland mina grejer.
-Hur länge stannar vi? -Vi ska ta reda på det.
Är du hungrig? De har ägg. Vill du ha?
-Äggmacka? -Nej, men de har havregryn.
-Är du hungrig? -Nej, jag tänker ta en promenad.
Håll dig i närheten.
Jag tänker koka lite gröt. Stanna här.
Lyssna på mig, mamma. Du behöver inte vara här i dag.
-Du behöver vila. -Det går inte. Vi öppnar snart.
Se så många saker. Jösses.
Nu fick du mig att slå sönder nåt.
-Nu skar jag mig. -Jösses.
Får jag se?
Det viktigaste är att du får vila. Du behöver vila.
-Om jag hade varit där i går... -Så hade inget förändrats.
Du kunde ändå inte ha hjälpt honom.
Hur är det?
Jag tar hand om det.
En...
Tre...fyra...fem...
-Bär? -Det är bra.
Det finns ett äppelträd på baksidan.
-Så ni odlar egen mat? -Butikerna i stan är så hemska.
Jaså, du skojar?
Ellis och din pappa kommer snart. Det känns bättre med dina saker här.
Du... Mår du bra?
-Nej, inte direkt. -Kom hit.
Få se vad vi har här. Jag hörde att den kliar.
-Tack, pappa. -Varsågod.
Hur gick det?
Det gick...bra.
Har du mina böcker?
Böckerna! Hur kunde jag glömma dem?
Det kanske finns en. Jag kanske hittar nåt.
Här har vi...böcker.
Vad vill du ha? "Äventyr med den stora gooligogen"?
"Kromenockelns flygtur"? -Kromenockeln är min favorit.
-Gör ljudet. -Ljudet? Jag vet inte vad du...
-Hon låter inte så. -Låter hon så här...
Sluta! Sluta! Okej.
Nu är det två kromenocklar.
Två kromenocklar från grottan. Två kromenocklar till dig!
-Försiktig med benet. -Titta, Julie! Vi har våra saker.
-Jag ser det. -Kom hit.
Vi läser om kromenocklarna. Julie!
Jätteroligt.
Ursäkta att jag stör. Fader Khatri vill prata om beslutsceremonin.
-Vad är beslutsceremonin? -Han får berätta.
Alla nykomlingar får besluta om de vill bo i kolonihuset eller i staden.
Det är så vi gör. Jag vill ge er en rundvisning.
Ni ska få se huset ni kan bo i.
Jag vill följa med. Det rör oss alla. Jag vill se.
-Du måste stanna med Ethan. -Donna kan passa Ethan.
Okej då. Ni kan gå.
Du... Vi är inte borta länge.
-Jag borde inte lämna henne ensam. -Det är viktigt att båda får se det.
Ingen fara. Hon är tålig. Hon brås på sin mamma.
Följ med.
God morgon, allihop! Vad finns på menyn?
Finns nästa ledtråd här? Är det här monstren hoppar fram ur skuggorna?
Vad kommer att visa sig på det här pittoreska fiket-
-när jag släpper garden?
Jag har spelat teater i mina dagar. Tack, jag är utsvulten. Vad har vi?
-Ställ dig i kön. -Jag gillar att det känns äkta.
Men eftersom ni typ jobbar för mig får jag göra så här.
Ta det lugnt. Ni tar det på väldigt stort allvar.
Vad gör du här? Du skulle stanna hemma.
Då hade de undrat varför. Jag klarar mig och vill hjälpa.
Jag behöver hjälpa.
Gå tillbaka till ladan. Allt ordnar sig.
Lova mig.
Talismanen håller dem borta. Det finns fler försiktighetsåtgärder.
Spika igen fönstren. Har man barn är det ett måste.
Vissa nätter kan varelserna försöka övertala en att öppna.
Barn är lättare att manipulera.
Hur kan folk gå omkring som om det här vore normalt?
-De som överlever anpassar sig. -Hur lyckas de göra det?
Som människor som bor i förkastningszoner.
De anpassar sig till att marken kan sluka dem när som helst.
De lever som vanligt eftersom det hör till världen de lever i.
Jag önskar att det fanns en förklaring som gjorde allt lättare.
Ni kommer att klara er. Kom bara ihåg...
Placera talismanen vid dörren, täck för och spika igen fönstren.
Om ni gör det så kommer familjen att klara sig.
Vad är det där?
Vi kallar den för "lådan".
Den enda bestraffningen vi har.
Reglerna vi följer ser till att vi skyddar varandra.
När nåns agerande eller vårdslöshet leder till en invånares död-
-så är det enda straffet en natt i lådan.
-Herregud. -Det finns väl en talisman i den?
Nej.
Hur många gånger har den använts?
I kväll blir första gången.
Följ med. Ert hus ligger här borta.
Inte mycket för världen, men ni bor bekvämt om ni väljer staden.
Det ser ut som att nån redan bor här.
Det skedde en incident.
Kvällen innan ni dök upp. Den första på flera månader.
-Vadå för incident? -Sånt som händer vid vårdslöshet.
-Var det ett barn? -Herrejävlar!
Meagan och hennes mamma Lauren.
Pappan söp sig full på andra sidan stan när det hände.
Sånt här händer när man bryter mot reglerna.
-Vänta, Tabitha. -Nej, jag kan inte.
-Vi har inget val. -Det här är helt jävla sjukt!
Kvinnan och barnet slets i bitar och nu ska pappan offras.
Prästen sa att om han hade följt reglerna så skulle de vara vid liv.
Jim... Varför vill du så gärna tro på allt de säger?
Jag hörde dem viska utanför husbilen. Jag hör dem fortfarande knacka på.
Det de säger är på riktigt och vi är fast här.
Vi måste göra det bästa av det. Vi vill inte att det slutar som...
Det här var Meagans favoritplats.
Jag satte upp gungan åt henne.
Hon ville att jag skulle gunga henne högre och högre.
Lauren var rädd att det var farligt.
-Du begraver väl mig med dem? -Ja.
Självklart.
Jag vill bara stanna några minuter.
Okej. Ta den tid du behöver.
Prova den och säg hur det känns.
-Det gör ont i armhålan. -Gör det ont? Okej, vänta lite.
Då vadderar jag den åt dig. Känns det bra så knyter jag den.
Testa nu. Beredd?
Gå utför trappan. Lugnt och fint.
Tre, två, ett. Så där.
-Han är bedårande. -Varför gör ni det här?
-Vad menar du? -Ni känner oss knappt.
Det är så här vi gör.
Vilket otroligt rollspel. Jag fattar inte hur ni lyckas.
Det kanske finns en ledtråd i varje byggnad. Bränns det?
Vanligtvis brukar man få veta vad man ska göra.
Det här är utöver det vanliga.
Har nån pratat med dig än?
Damen uppe i huset. Donna. Hon förklarade upplägget.
Monster i skogen. Tobey är död. Hon sa inte vart jag ska gå nu.
Trots att det känns verkligt så finns det logiska brister.
Jag äter ägg på ett fik i en stad som ska vara en mystisk mardröm.
Mina mardrömmar brukar inte servera frukost.
Ni har säkert höns i skogen.
Vi vet inte var hönsen och korna kommer ifrån.
Ingen dålig mardrömsfrukost.
Jag borde bege mig.
-Ska jag få nåt av dig? -Vadå?
Kanske en ledtråd eller kryptisk vägledning?
Strunt samma. Jag kommer på det.
Tack.
-Var det...? -Killen i den andra bilen.
Han får sig själv dödad. Har du ätit nåt än?
Ingen fara. Jag ville bara titta till er.
-Hur mår hon? -Tja, hon...
Som jag sa så går förnekelse i arv i familjen.
Få se nu. Tolv, tio, tolv.
-Vad gör du? -Du borde inte vara här ute.
Letar du efter nåt? Jag kan hjälpa dig att leta.
Jag letar inte. Jag kontrollerar.
Vad kontrollerar du?
Du ställer många frågor.
Det var bara tre.
-Jag kan hjälpa dig. -Nej, du är bekymmer!
Om dina föräldrar kommer blir de arga och om Donna förvisar mig...
-Vad pratar du om? -Gå härifrån.
Har du sett pojken som bor här ute?
-Va? -Glöm det.
Vad menar du med "bor här ute"?
Han går omkring här och är aldrig inomhus, så han bor nog utomhus.
-Säger du det? -Vi är vänner.
Är ni det? Det är bra att ha vänner.
-Okej. -Vänta. Kom hit.
-Jag kollar om de flyttar på sig. -Om vad flyttar på sig?
-Träden. -Säkert? Har de gjort det?
Det vet jag inte än. Jag har inte kollat allt.
Ethan!
Vad fan? Kom tillbaka in. Jag skulle hålla ett öga på dig.
Jag måste nog gå. Får jag veta hur det går med träden?
-Jag håller dig informerad. -Ethan! Nu.
Om du ser din vän så kan du hälsa från Victor.
Prata inte med honom. Han är läskig.
-Han kollar om träden flyttar på sig. -Det är ju helt normalt.
Ett...två...
Yatzy! Okej, Tobey. Nu får vi se vad du går för.
Herrejävlar...
Vad fan?!
Tobey, du är ett jävla geni!
Det här får jag inte se så ofta.
Vänj dig inte.
Han svarar inte.
Du kanske inte lyssnar noga.
Jag kan inte göra det.
Frank. Lådan. Jag kan inte.
Den skulle aldrig... Jag byggde lådan i avskräckande syfte.
Den ska skrämma folk.
Jag kan inte.
Okej.
Låt säga att du förlåter Frank för hans överträdelser. Vad händer då?
Vad händer nästa gång?
Du varnade honom flera gånger. Öppet, inför alla.
Hur kommer alla att reagera om Frank undkommer straff?
Hur betydelsefulla kommer stadens regler att vara då?
Ska du inte predika om hur barmhärtighet är en dygd?
Jag förstår. Skulle du föredra det?
Jag föredrar att inte sätta en sörjande man i lådan-
-där han slits i stycken när solen går ner! Det skulle jag föredra!
Jag tänker inte låtsas som att det är nåt lätt beslut.
Men du byggde en giljotin mitt i stan.
Vad händer när folk inser att du inte vågar använda den?
Du är en jävligt kass präst. Vet du det?
Helt jävla sämst. Och nu svär jag i Herrens hus.
Förbannat!
Det finns en koja hundra meter in i skogen.
Häng den där vid dörren och försök leva ett någorlunda liv där.
Vad säger du till alla andra?
Tack för att ni kommer.
I dag ska nykomlingarna välja var de vill bo bland oss.
Vill ni bo i staden och följa våra regler och gynna samhället-
-tills vi har hittat vägen hem så väljer ni stenen.
Vill ni bo i kolonihuset-
-och leva för dagen utan garanterad morgondag, så väljer ni blomman.
Era val kommer att vara slutgiltiga. Som många andra här...
Fader Khatri? Ursäkta. Får jag...?
Javisst.
När vi ändå har samlats så vill jag adressera elefanten i rummet.
Det har ställts många frågor om Frank och lådan.
Reglerna.
Det finns en fin gräns-
-mellan grymhet och konsekvenser.
Och om vi inte är villiga...
Frank?
Jag vill säga några ord, om det går bra.
Vet ni vad jag har tänkt på de senaste dagarna i cellen?
Julen.
Den sista julen jag, Lauren och Meagan firade innan vi...
Jag var en bra pappa.
Jag var inte perfekt, men jag var inte så här.
Den sista julen fick Meagan sitt första dockhus.
Hennes min när hon såg det...
Jag lät den här staden och varelserna i skogen...
Jag släppte in dem i mitt huvud och glömde det som är viktigast.
Jag glömde att om jag bara hade varit lite starkare...
...så kanske vi hade haft en jul som väntade på oss hemma.
Låt inte den här platsen ta ifrån er det.
Håll ett öga på varandra och ta hand om varandra.
Kom ihåg vad ni lever för.
Jag uppskattar det du försöker göra, sheriffen. Det gör jag verkligen.
Men de enda två jag älskar i den här världen är borta.
Jag vill träffa mina flickor igen.
Vänta! Nej! Gå inte, Frank!
Helt underbart. Det är otäckt och dramatiskt.
Ta det lugnt. Försiktigt!
-Välj en. -Släpp mig, för fan. Vad fan?!
-Välj en! -Jag stämmer dig! Okej.
Okej?
För fan! Aj!
Du vet inte hur dumt det där var. Du har ingen aning!
Jag tänker ruinera dig! Jag tänker ruinera er allihop!
Jag vill visa en sak. Följ med.
Du behöver inte, Frank. Fatta inte beslut när du sörjer.
Jag är mer klartänkt än jag har varit på väldigt länge.
Okej, nu får vi det gjort.
-Bor ni i staden eller i kolonihuset? -Stan.
-Ursäkta. Var och en måste välja. -Ja, i staden.
-Ethan? -Staden.
-Julie? -Kolonihuset.
-Va? Nej. -Hon menar inte det.
Hon har fattat sitt beslut. Ceremonin är över.
Hon får inte besluta sånt som minderåring. Det är inte okej.
-Bo med familjen. -Det behöver du inte.
-Jag pratar med min dotter. -Ingen kan kräva... Säger du ifrån?
Ta det bara lilla lugna.
Julie? Vill du bo i kolonihuset?
-Ja. -Varför gör du så här?
Hon har valt. Det är dina regler, Boyd.
-Jag ångrar mig och tar kolonihuset. -Tabitha...
Hon ska inte bo i det jävla huset! Det är inte okej!
Jag fixar det här. Kan du hålla käften?!
Snälla... Gör inte det här nu.
Min son bor där. Jag lovar att hon blir omhändertagen.
Okej, allihop. Solen går ner snart.
-Tack för att ni kom. -Jag tar honom.
Jag har fått nog. Den där sheriffen gick för långt.
Ring en taxi åt mig. Jag är färdig.
Du måste förstå en sak. Ingen försöker vara elak mot dig.
-Du måste förstå vad som händer. -Hör du inte? Inte intresserad!
Jag tappade intresset när den där jäveln var hårdhänt med mig.
Det här är inte roligt längre.
Hör ni det? Det är inte roligt längre!
Det här...
Jösses... Herregud.
Du store Gud!
Tobey?
Skicka hem dem, sheriffen.
-Jag ska göra vad jag kan. -Lova mig.
Visst, Frank. Jag lovar.
Jag är redo.
Okej.
Gå in.
En står utanför.
Nu packar vi upp.
Mamma.
Det här är Jade.
-Han ska bo med oss några dagar. -Okej.
Du ska få komma till rätta.
-Ska du och pappa sova här? -Javisst.
-Alla ska vara tillsammans. -Kommer Julie nånsin tillbaka?
Hon bor uppe på kullen. Du får hälsa på när du vill.
-Okej. -Okej.
-Ska vi läsa? -Ja!
Vad jag vill minnas var vi på kapitel tre.
Börja om från början.
Ja, det var ju ett tag sen.
"Allt började en solig morgon"-
-"när en katt låg och solade i ett vackert, grönt grevskap."
Som vanligt så välkomnar vi vår nyaste familjemedlem.
-Skål för Julie! -Julie!
-Tack. -Välkommen. Skönt att ha dig här.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group