-Detta har hänt... -Vänd om! Vi ska inte vara här!
-Sätt er i sätena! -Nåt hemskt kommer att hända om...
Stanna bussen!
Donna! Det står en buss utanför fiket!
En kvinna är fast i källaren och vi behöver hjälp.
-Hus rasar inte så här. -Vi är snart framme.
Elgin? Jag behöver hjälp!
-Pappa! -Julie!
För att få ut oss måste ni göra det långsamt och rätt.
-Solen går ner. -Därför får ni lämna oss här.
-Alla kliver ombord. Vi åker. -Vänta!
-Fatima, kom tillbaka! -Vi kan inte lämna dem!
In på fiket, nu!
-Jag älskar dig med, pappa. -Vi måste gå in. Gå in!
Du är här. Vi måste gå. Vi är under staden.
Det är här monstren sover.
Det finns en tunnel. Följ den upp.
Victor.
En del av mig vill åka till Island med den finaste kille jag träffat.
-Vad vill den andra delen? -Se om kvinnan jag älskar har väntat.
-Är det nån där? -Jag hjälper dig om du hjälper mig.
Du klarade det.
Vi har ont om tid. Jag vill att du dödar mig.
Vad fan? Var är vi?
Vi var överens. Du sa att du skulle döda mig.
Herregud...
-Vem gjorde så här mot dig? -Kommer du från stan?
Från stan? Ja.
Jag tyckte att staden var det värsta. Sen gick jag genom trädet.
-Gick du genom trädet? -Ja. Trädet.
Man går in på en plats och kommer ut på en annan.
Ibland fastnar man. Ibland blir man fast.
Det är då de tar en.
Vilka?
Du har ett snällt ansikte. Vad heter du?
-Boyd. -Jag heter Martin.
-Hur länge har du varit här? -Det är nog länge.
-Förlåt. -Jag brukade försöka räkna dagarna.
Men jag orkade inte räkna åren. Det var längesen nån var så snäll.
Därför måste du gå innan de kommer.
-Jag går inte utan dig. -Boyd...
-Är du marinkårssoldat? -Semper fi.
Lämna ingen. Du hjälper mig så hjälper jag dig. Förstår du?
Om du vill hjälpa mig så dödar du mig.
Snälla.
-Alla lugnar sig. -Lugna er, för helvete!
Snälla... Du har inte gjort nåt än som du inte kan få ogjort.
Det är bara ett stort missförstånd. Folk är oroliga, men om vi får gå...
Vill ni gå? Ni vet inte vad som väntar där ute.
-Var är Kristi? -Där bak med tjejen från bussen.
Sätt dig!
Ni med, sätt er!
Okej.
Jag vet att det är otäckt men vi är inte fienden.
-Fienden finns där ute. -Märklig sak att säga.
Låt mig förklara.
Vi börjar med trädet ni såg ligga över vägen.
-Hur vet du nåt om trädet? -Alla ser trädet.
Hur långt är det till stan?
För långt. Vi kan gömma oss där till morgonen.
Kliv in.
Vi måste vara tysta utan talisman.
-Vems grejer är det? -Det är mina.
-Vad gör de här? -Jag kommer hit ibland.
Jag har mat åt oss.
-Mari. -Hur kunde du?
Vi skulle äta lunch.
Jag var på väg dit och vi skulle äta lunch.
-Jag vet. -Har du varit här hela tiden?
Det har gått sex månader och du har inte ringt.
Dina föräldrar och jag gick till polisen.
-Du förstår inte. -Skitsnack.
Hela tiden har du varit mindre än två timmar bort.
Med människor som har hagelgevär. Den där jävla kvinnan.
Som att du har gått med i en sekt. Jag måste härifrån.
Du får inte lämna fiket. Du måste lyssna på mig.
Du bestämmer inte över mig.
Du... Jag förstår att du blev sårad.
Och det här är stördare än stört.
Men du måste lyssna på mig.
Den här platsen...
Den är inte vad du tror.
Hur har du det, Jim?
Jag bröt ett revben och det börjar bli svårt att andas.
Ta det lugnt. Vi klarar oss.
Har du gömt dig hela natten förr?
Känns det bättre om jag säger ja?
Vad fan?! Jag kan inte röra mig!
-Hjälp! -Rick, eller hur?
-Jag heter Brick. -Du måste lugna dig.
Ni måste få ut mig. Snälla! Jag har ont i bröstet.
Brick, du måste vara tyst. Jag kommer över till dig.
-Jag kan inte andas. -Jo. Om du kan prata så andas du.
Lugnt och fint. Okej?
-Tom? -Snart framme.
Stanna.
Kom igen nu. Du måste sluta röra på dig.
Du... Se på mig. Ser du mig?
Ja, jag ser dig.
Jag tål inte trånga utrymmen.
Du måste vara tyst. Vi är här båda två.
Vi ska ta oss härifrån. Var lugn och gör inte situationen värre.
Vi måste vara tysta. Så tysta som möjligt.
Varför?
Det måste finnas nåt.
Vad gör vi om du får loss mig? Jag tar mig inte in till stan.
Då bär jag dig.
Väl där har vi en läkare som kan hjälpa dig.
Jag hittade de här i skogen.
De skyddar oss. De kan inte skada dig där.
Tror du att det var skogsvarelserna om natten som gjorde det här?
-De är bara spjutspetsen. -Kan vi inte prata om nåt annat?
-Var kommer du ifrån? -Småstaden Millbrook.
-Millbrook, säger du? -Det är lönlöst.
Gode gud... De kommer.
Du hinner inte. Det finns ett mörker i skogen.
Mardrömmar ingen kan föreställa dig. Saker vi aldrig skulle få se.
Du måste ta dig ut innan musiken slutar spela.
Låt bli.
Drar du åt dig deras uppmärksamhet så kommer de och snokar.
-Jag kan inte sitta sysslolös. -Det kan du visst.
Kom och sätt dig.
Din pappas bästa chans är att stanna där han är till gryningen.
Det var så alla brukade göra. De gömde sig.
Så överlevde sheriffens familj sin första natt.
Jag vet. Det enda vi kan göra just nu är att vänta.
Vill du ha lite te?
Vilken är din favoritbok?
-Va? -Du läser väl? Vilken är din favorit?
-Du försöker distrahera mig. -Ja, kanske.
Du måste ändå svara på frågan.
När jag trodde att livet hade slut på överraskningar.
Hallå? Är det nån här?
-Konstig bensinstation. -Ja.
Hela jävla stan är konstig. Som att vi körde in i en syratripp.
Men det finns värre platser att vara fast på.
Kan nån höra mig?
-Fan också! Vart tog de vägen? -Vi måste gå in igen.
-Vi kan inte lämna dem här ute. -Vi kan inte göra mer.
Ni från bussen måste springa och vara så tysta som möjligt!
Det finns nåt som kan hitta er och...
-Svara inte om nån ropar på er! -Gå in nu!
Du förstör det roliga.
-Fan! -Nej, Fatima! Sluta!
-Hallå! -Fatima!
Hallå! Ni måste springa och gömma er!
Fatima! Gå bort från fönstret.
Ni måste springa och gömma er! Ta er inomhus!
De lyssnar inte. Hallå! Vi måste göra nåt!
-Det finns inget att göra. -Jag öppnar bakdörren.
Vi kan smyga ut och ta med dem in!
Lyssna på mig. Du måste sluta! Lyssna!
Ingen fara. Jag är med dig.
Älskling.
Dra åt helvete. Dra åt helvete!
Sluta flina, för fan! Sluta flina!
Det känns bättre om du kommer ut.
Fatima.
-Jag orkar inte längre. -Jag vet.
-Jag orkar inte längre! -Jag vet.
-Är det dem? -Ja.
Herregud, herregud... Fan! Snälla.
Jag vill bara åka hem! Snälla, Gud!
-Du måste hålla käften. -Jag vill bara åka hem!
Se på mig. Du klarar dig.
-Vad är det? -Jag blöder ju! Vad fan?!
-Du måste vara tyst. -Jag blöder från munnen!
Du klarar dig. Håll bara ut.
Jag vill bara härifrån!
Herregud, det här händer verkligen.
Skit i det här. Släpp ut oss!
Är du galen? Hörde du det där?
Det finns fler människor där ute. Ni kan inte lämna dem. Ni har vapen!
Det spelar ingen jävla roll.
Är ni knäppa?! Jag tänker inte sitta här...
-Kenny! -Vänta.
Gå dit bort! Backa, för fan!
Skynda på!
-Nu försöker vi igen. -Din dumma jävel.
-Du vet inte vad du gör. -Vi får väl se.
Jag och min vän tar en promenad. Håll käften och öppna dörren.
Då utsätter du alla här för fara. Vill du det?
Hur föll trädet över vägen? Hur många av er släpade dit det?
-Skojar du? Tror du... -Jag tror att du snackar skit.
Resten då? Tänker ni bara sitta där?
Subban sköt sönder bussen hem! Ni verkar finna er i det.
Alla är rädda. Och det borde de vara.
Ingen säger åt mig att vara rädd.
-Du hörde människorna där ute. -Just det, jag hörde.
Så lägligt att vi inte såg nåt.
Vad sägs om att vi tar en titt? Nu går vi.
-Vi kan prata. -Vi har pratat färdigt.
Håll käften!
Ni ska lägga ner vapnen och öppna dörren-
-annars hamnar hans hjärna på väggen. Vad sägs om det?
Då får du lov att skjuta honom.
Och sen skjuter jag dig rakt i huvudet.
För du får fan inte öppna dörrarna.
Snart färdig.
Undrar du nånsin om Abby hade rätt?
Vad sa du?
-Tänk om det bara är en dröm. -Hur fan vet du...?
Martin. Vad händer?
Okej, kom hit.
Så där. Kom igen, Martin.
Tiden är ute!
-Släpp! -Mitt blod är ditt blod nu.
Martin?
Vad fan?
Va?
Hej.
Va?
Jag kokar te.
-Hej. -Hej.
-Vad gör du? -Mamma sa att mat botar allt.
Så, jag vet inte. Te.
-En ostbricka löser inget. -Imponerande om du ordnade en.
Mår du bra?
Svår fråga att besvara just nu.
Ja.
Ja... Själv då?
-Är det verkligen...? -Ja.
Ja.
Oj.
Ja.
Du borde gå ut dit.
Hon behöver dig och det är många timmar till gryningen.
Ja.
Jag tar det.
Det kanske inte är skrik. Det kanske var en prärievarg.
Det är inget djur. Jag växte upp på landet och vet hur djur låter.
-Det kanske är ett skämt då. -Förlåt för att jag fräste.
Du... Det är ett äventyr.
Det kanske kommer att bli en sån där galen historia-
-som vi berättar på fester och skrattar åt.
-Hallå? -Är nån där inne?
Hjälp oss. Vi kom med en buss som tog en omväg genom stan.
-Vad fan? -Gå inte.
-Vi behöver hjälp! -Vi måste hjälpa dem.
Ingen fara.
Snälla, hjälp oss. Snälla!
-Tack och lov. Vi hörde skriken. -Ni valde en dålig plats.
Sakta ner, för fan!
Herregud... Fan.
Fan också.
Pojken som sa åt dig att vänta i tunnlarna.
Han är min vän. Han höll sig borta länge.
Men nu är han tillbaka.
-Hur länge har du varit här? -Ett tag.
-Hur kom du hit? -Jag vill inte prata om det.
Oj... Jag hittade dem.
Titta.
Chokladkakor.
-Om du inte vill ha... -Jag tycker om choklad.
Tack.
Jag brukade ha mer snask-
-men det har inte dykt upp några nya människor de senaste månaderna.
-Är det så du får alla saker? -En del av dem.
En del fanns redan här och en del tillhörde min...
Vem?
Vem kom du med?
Min mamma. Hon var snäll.
Jag tror jag har salta kringlor. De här är torra.
Boyd?
-Vad gör ni här? -Kom in. De ser dig!
Ingen fara. Titta.
Vi klarar oss.
Hjälp! Hjälp mig!
-Stanna! -Snälla!
Stanna, sa jag!
-De dödar folk! -Vi måste stänga dörren.
-Du måste komma in. -Kom!
-Spring! Spring! -Kom in.
-Skynda! -Vi måste stänga dörren.
Skynda!
Här.
Jag borde ha stannat på fiket. Jag var rädd.
-Vem är du? -Va?
-Jag ställde en fråga! -Jag heter Elgin. Jag var på bussen.
På vad? Vad pratar han om? Vilken buss?
-Det gör jätteont. -Du klarar dig. Håll bara ut.
Försök andas. Vi tar oss ut innan du vet ordet av.
Brick. Gillar du pannkakor?
När solen går upp ska du få de bästa pannkakorna du har ätit.
Tror du att den taniga jäveln äter pannkakor?
Fan, det gör ont. Pannkakor låter faktiskt...
Jävlar.
Brick. Du måste hålla käften. Det gör ont, men du måste vara tyst.
Andas ut. Lugnt och fint.
Tom, täck över hans mun.
Jag når inte.
Vad händer, Tom? Prata med mig.
Jag tror att han dog.
Nej! Jim! Bort från mig!
-Nej, Julie! -Vi måste gå ut och hjälpa!
-Vi kan inte. -Julie!
De har hittat honom! Vi måste hjälpa honom.
-Jag kan inte... -Ingen fara.
Ingen fara.
Det ordnar sig.
Jag litar inte på honom.
Vi lever fortfarande.
För stunden.
Tabitha.
-Hur mår du? -Jag mår bra.
Jag har passerat den här lastbilen en massa gånger utan att inse...
-Har du gjort allt det här? -Var inte du på en resa?
Det var jag.
Hittade du det du letade efter?
Vad ritar du?
Saker jag har sett.
Man ska teckna när man ser dem-
-så att även om man glömmer så minns teckningarna det.
Jag trodde att allt var drömmar.
Men teckningarna minns.
Solen går upp.
Julie!
-Pappa! -Julie!
Pappa?
Kom igen, pappa! Pappa!
Hör du mig?
Pappa!
Pappa?
Julie.
-Julie! -Pappa!
Håll ut så får vi ut dig!
Han lever! Alla masar sig ut och gräver fram honom.
-Lyft allt ni får tag i. -Vi ska få ut dig.
Försiktigt! Lugn!
Okej.
-Grabben, hur många såg du? -Jag vet inte.
Kanske 20 eller 25.
Hon med geväret försökte få in alla på fiket, men när huset rasade...
Vad menar du? Vilket hus rasade?
-Det intill fiket. -Herregud! Var ligger staden?
Tabitha! Det är ditåt. Tabitha!
Stäng igen så går vi.
Stäng igen, Victor! Kom.
Tabitha!
Text: Magnus Öberg Iyuno