Vi stänger för kvällen. Dags att gå hem.
God kväll. Kom hem välbehållna.
-God kväll. -Tack, Sara.
-Dags att komma in, gumman. -Bara en liten stund till.
-Lyssna på din mamma, Meagan. -Okej, sheriffen.
Duktig flicka.
-God kväll. -God kväll, sheriffen.
Skynda er hem.
-Schackmatt. -Ja, du vinner, pappa.
-Du är fortfarande bäst. -Dags att gå ner i källaren, mr Liu.
-Vi spelar ju! -Ingen fara. Det är ingen fara.
Gina följer med dig till källaren och i morgon får du komma upp igen.
Du är en fin flicka.
-Här kommer Gina. -Kom, mr Liu.
-Så där, ja. Lugnt och fint. -Gå försiktigt.
-Du är väldigt bra med honom. -Tack.
Din mamma får sova över hos honom om hon vill.
Hon tror att han ska bli bättre. Förnekelse går i arv i familjen.
Då ses vi i morgon.
Ja, vi ses i morgon, sheriffbiträdet.
-Skynda dig hem. -Ska bli.
-Är allt lugnt? -Det verkar som så.
Du kan gå hem så ses vi i morgon.
God natt, sheriffen.
POSTKONTOR
NÄTTER UTAN INCIDENTER: 96
Frank! Res på dig!
Kom igen, Frank. Du måste hem. Det börjar bli mörkt.
Frank!
Skit samma. Lauren kommer att döda dig.
-Kommer pappa hem? -När som helst nu.
Han ska komma innan det blir mörkt. Han lovade.
Ibland kan pappa vara glömsk.
Be dina kvällsböner så kommer jag snart.
För fan, Frank.
Gud som haver barnen kär, se till mig som liten är.
Lyckan kommer, lyckan går. Den Gud älskar lyckan får.
Meagan? Det är farmor.
-Kom till fönstret. -Det får jag inte.
Ingen fara. Jag skvallrar inte. Det kan vara vår hemlighet.
-Lovar du? -Jag lovar.
Och jag bryter aldrig ett löfte.
Jag har saknat dig så.
-Vad gör du, Meagan? -Du ser inte ut som farmor.
-Hon är inte farmor. -Jag är så ensam.
-Snälla... -Får jag komma in?
Nej, Meagan!
Norman! Du klarar dig. Älvorna kommer från Tårarnas sjö.
De räddar dig!
Monstren rev mig för djupt.
Jag kommer att sakna mina vänner.
Hälsa mina föräldrar att jag sa farväl.
Norman? Norman! Nej! Du är min bästa vän!
Snälla... Norman! Nej!
Älvorna kommer från Tårarnas sjö. De kan göra honom frisk.
Ledsen, Norman är död. Den som är död är borta.
-Du måste få tillbaka honom! -Ibland är livet tufft.
-Mamma! Julie dödade Norman. -Julie...
-Vadå? Det var en berättelse. -Julie dödade Norman!
Vad håller du på med?
Okej.
-Vad har hänt med Norman? -Monstren dödade honom.
Har monstren dödat honom?
-Det är ju goda nyheter. -Varför det?
För att det inte finns några monster.
Finns det inga monster så måste ju Norman vara vid liv. Eller hur?
-Säkert? -Du kan leka med Norman.
God morgon. Vad är det den här gången?
Har Lauren lurat hit er för ett storbak?
Din jävel!
-Vad har jag sagt, Frank? -Det blev sent.
Om du har barn så spikar du igen de förbannade fönstren!
Eller hur?!
Nej! Jag kan inte!
Vill du supa?!
En man skyddar sin familj, Frank! Han ska skydda sin familj!
-Titta vad du har gjort! -Nej!
Titta vad du har gjort! Öppna ögonen och titta!
Titta på dem! Titta på henne!
-Nej! -Nej?
Kan du inte?! Va?!
Titta på henne!
Jag kan inte!
Lås in honom. Hör du det?
Du kan ta över, fader.
I morse tänkte jag på första gången vi hälsade på dina föräldrar.
Jag körde min Volvo från 1983 med utslitna bromsar-
-och en passagerardörr som kärvade.
-Den bilen var en dödsfälla. -Nej, den var en pärla.
-Mina föräldrar kunde ha hatat dig. -Det gjorde de inte.
Nej.
Ibland minns jag hur det var när det inte var så här.
Som det var förr.
-Säg inte så. -Vadå?
Fan.
Varför ligger ett träd över vägen?
-Det har väl blåst ner i en storm. -Rätt selektiv storm.
Jag såg en avfart tidigare. Vi blir nog tvungna att åka runt.
-Vi kan knuffa det med husbilen. -Det kommer inte att gå.
Lyft upp mig.
Vad gör de?
-Kan vi åka nu? -Ja. Kom.
Jim.
Vi har en överenskommelse. Du ska inte komma hit.
Jag vill träffa min son, Donna.
Snälla.
Följ med in, då.
Vad är det?
Du är som en dikt. Du gör allting omkring dig vackert.
Till och med det här stället.
Sheriff Stevens.
-Hej, Fatima. -Du borde komma oftare.
Jag lämnar er i fred.
Hon verkar inte förändras.
Vad gör du här?
Jo...
-Vi förlorade två i natt. -Gjorde vi?
Och hur förlorade vi dem?
Lauren Pratt och dottern Meagan.
-Lauren var... -Jag vet vem Lauren är.
Du borde komma till begravningen och visa ditt deltagande.
-Jag är upptagen, så var det allt? -Det var allt.
Det var allt. Jag ville bara...
Jag hittar ut själv.
Kan vi åka tillbaka till civilisationen?
-Vi kanske missade en skylt. -Det gjorde vi inte.
-Varför gjorde kråkorna så, pappa? -Jag vet inte.
Ibland gör kråkor konstiga saker.
Kör vi rätt? Jag ser inte huvudvägen längre.
Har du nån mobiltäckning?
-Nej. -Förr eller senare måste vi...
Vad i...?
Varför är däcken platta?
Vi lägger Lauren och Meagan Pratt i jorden.
Må livet efter detta vara godare och må deras livsmysterier bli lösta.
Friden vi finner i Herrens rike är absolut, och i den friden...
Varför tittar de på oss?
Fan.
I den friden...
Den friden vet vi att Lauren och Meagan känner.
-Lås dörrarna. -Det är ju en begravning.
Av jord är du kommen och jord skall du åter varda.
Dåså...
Ni minns hur det var för er så lämna dem bara i fred.
Kenny och jag tar hand om dem.
Amen. Må dem gå med Gud.
Kan du berätta var...?
Jag undrar om du kan berätta...
-Vilken munter församling. -Vad händer?
-Kan jag hjälpa er? -Ursäkta att vi stör i begravningen.
-Vi var ändå färdiga. -Vi tog en omväg kring huvudvägen.
Har du familjen med dig?
Ja.
Kan du visa hur jag når huvudvägen?
Följ bara vägen uppför kullen åt samma håll som ni körde.
Då får ni se.
-Ursäkta igen. -Ingen fara.
Lås upp.
-Vad sa han? -Vi ska bara följa den här vägen.
-Hur långt är det till huvudvägen? -Han sa bara åt mig att fortsätta.
Hallå!
Det finns ett ord för när kråkor samlas så där.
-Det kallas för "mordflock". -Va? Inte alls.
Det kallas för mordflock för att de samlas för att mörda nån.
-Om du ser dem tänker de mörda dig. -Tyst! Du hittar på.
Det gör jag inte. När de har sett dig så börjar de jaga dig.
När du sover kommer de in i rummet och under täcket.
-Sen hackar de på ögon och öron. -Mamma! Säg åt henne att sluta!
För fan, Julie! Lägg av!
Du är så barnslig.
Vet du vad, vännen?
Det var inga kråkor. De såg ut som korpar.
Vet du vad en grupp med korpar heter? En sorgeflock.
En sorgeflock med korpar. Det låter väl inte så hemskt?
Vänta... Har vi svängt av nånstans?
Nej, jag bara...
Det kan inte vara samma stad.
Det börjar kännas läskigt.
Ursäkta?
Vi försöker hitta huvudvägen. Kan du...?
Är det ett skämt?
Vi åker. Vi missade nog en avfart.
Där är du. Jag är på väg till ladan.
-Så de nya åker fortfarande omkring? -Det är det värsta.
När man tror att det finns en väg hem. Det är det grymmaste.
-Hur mår du? -Jag mår bra.
Du är en fin bror. Djuren kommer inte att mata sig själva.
Det vore häftigt om de gjorde det. Kommer om en stund.
Det kanske är som en... Vad heter det? En serpentinväg.
Förstår du vad jag menar?
Vägarna går ihop och man måste göra en U-sväng på tillbakavägen.
-Jag skulle ha sett en till väg. -Inte som vi kör i cirklar.
-Kör långsamt. -Jag kör långsamt.
-Långsammare! Vi missar den igen! -Missar vad, Tabitha?
En serpentinväg? Var är den? Visa mig den.
Jag kör 30 och kan inte köra...
Fan också.
Nej, det här är omöjligt. Vi åkte inte i en cirkel.
Du körde ju ditåt. Hur hamnade vi här igen?
Nej... Det här...
-Är de redo? -Hämta spikmattan.
Hur är det möjligt? Samma väg kan inte gå i en cirkel.
Vi är på samma, jävla väg!
Vi borde fråga dem. De kanske vet.
Herregud!
Nej, nej, nej... Nej!
Tabby? Kom hit, älskling.
Tabby?
Jag måste få höra er där bak.
Julie? Du måste titta på mig. Är du oskadd?
Jag tror det. Jag slog ryggen.
Ethan? Hör du mig? Ethan!
Jag sitter fast.
Tabitha, kom hit.
-Hur är det med mamma? -Hon klarar sig.
Vi klarar oss allihop. Jag ska ta oss ut härifrån.
Vi behöver bara vara stilla.
Täck över den bra. Vi behöver inte en skenande husbil i stan.
De hade Arizona-plåtar. Har du varit i Arizona?
Hallå! Vi behöver hjälp!
-Vad han i husbilen? -Det har skett en olycka.
-Det ser illa ut. -Hur långt bort?
-Vi har två timmar dagsljus kvar. -Ta honom till kliniken.
Hämta Khatri och Kristi och möt mig där borta.
Skynda dig, Kenny!
Tabby? Kom hit. Vakna, älskling.
Tabby. Kom hit.
-Pappa... Jag tror att han blöder. -Var?
Han har nåt i benet! Jag ser inte vad det är.
-Vad har hänt? Vad heter du? -Tobey.
Jag heter Kristi och ska ta en titt. Fortsätt trycka hårt.
Gina!
Vi ska tvätta såret.
Jag behöver hjälp, Gina.
Kan du tvätta såret och sätta in dropp om det behövs?
-Var det husbilen? -Och en till bil.
Hallå! Är du oskadd? Har du ont?
-Vad hände? -Du var med om en olycka.
-Mår du bra? -Du har ett fantastiskt ansikte.
Hallå!
-Titta på mig. Vad går du på? -Jag går på marken.
Stanna här. Är det nån fler där inne?
-Nej, det är bara vi. -Jag vill att du stannar här.
-Stanna bara här. -Jag går ingenstans.
Hallå! Är ni oskadda?
Nej! Vi behöver hjälp!
Hej.
Okej... Ni kommer att klara er. Hjälpen är på väg.
-Min son blöder. -Okej.
Vänta! Lyssna på mig. Du måste ta det lugnt.
-Jag vet. Vad heter du? -Jim.
-Hej, Jim. Jag heter Boyd. -Boyd?
Jag klättrar upp och öppnar dörren och försöker få ut er.
-Hon lever. -Tack och lov!
Vi måste ta er härifrån. Finns det några verktyg?
-Vad heter hon? -Det där är Julie.
Julie, är du oskadd? Jag heter Boyd.
Okej... Julie. Vi ska få ut dig härifrån. Låter det bra?
-Du måste ta Ethan. -Han också. Alla följer med.
Så där, ja.
Ellis! Det har skett en olycka och vi behöver din hjälp.
Husbilen har krockat med en bil. Din pappa är där.
-Vilken bil? -Hoppa bara in. Vi har ont om tid.
Det är mörkt snart. Han är din pappa.
Du kan vila så kommer jag snart.
-Jag tycker inte om honom. -Varför inte?
Se vad han har ställt till med.
Det var inte hans fel. Följ med ner.
Hallå där.
-Är du oskadd? Vad heter du? -Jag heter Jade.
Har du ont nånstans? Jag heter Kristi.
Vi klarar det. Vi klarar det.
Kom här. Så där, ja.
Jag går och hämtar de andra. Sitt kvar här och lugna ner dig.
Sheriffen! Är du där?
Ja.
Där ser du. Kavalleriet är här.
Du kommer att klara dig.
-Du är så vacker. -Kläm mina fingrar. Kläm hårdare.
Kan du röra på tårna? Lyft på fötterna. Bra.
-Kan jag får vattenflaskan i bilen? -Den har New York-skyltar.
-Sara och Nathan var väl därifrån? -Från Boston, tror jag.
Har du tagit nåt?
-Är du illamående? -Nej. Var är Tobey?
Han är på kliniken och mår bra.
Kristi! Du måste komma ner hit. Det verkar rätt illa.
Se till att han inte gör illa sig och ge honom mycket vatten.
-Du klarar dig. Drick. -Herregud, du är så vacker.
Försiktigt.
Hur mår du?
-Var är läkaren? -Hon behövde gå.
Men du är i trygga händer nu.
Allt kommer att ordna sig. Du behöver bara vila.
-Lyft upp henne. -Det gör jag.
Mamma? Mamma!
Försiktigt. Ta det lugnt.
-Är du oskadd? -Jadå.
-Var är pappa och Ethan? -De är fortfarande i husbilen.
Lyft upp henne.
Hon måste sätta sig. Berätta att hon är vaken.
-Men de är... -Ingen fara.
-Mår du bra, gumman? -Ja, jag mår bra.
Tillståndet är stabilt med stark puls och utan skada på artären.
-Vi kan inte bara dra ut bordsbenet. -Hur lång tid kommer det att ta?
-Jag vet inte. Minst en timme. -Mamman är vaken.
-Vi har 40 minuter dagsljus kvar. -Kan du hjälpa honom i husbilen?
Kan du lappa ihop pojken i husbilen?
Kommer det att fungera?
Jag vet inte.
Det får funka.
-Kristi... -Det får funka.
Ingen fara.
-Hej. Jim, eller hur? -Ja.
Han måste ligga platt.
Vi vet inte om nacken är skadad.
Håll upp hans nacke. Bra. Försiktigt.
Så där. Perfekt.
Din fru är vaken. Du borde gå och prata med henne.
-Jag tar över här. -Säkert?
-Försiktigt. -Tack.
-Jag vill träffa mitt barn. -Tabby.
Jim! Var är han?
Han klarar sig, men är fastklämd.
En läkare tänker hjälpa honom ut.
-Han säger att vi måste gå. -Va?
-Vi hinner inte tjafsa om det. -Vi går ingenstans.
Lyssna på mig. Skogen är farlig om natten.
Du får stanna om du vill men din dotter måste in till stan.
Du... Jag vill inte begrava fler barn.
Var är vi? Är alla oskadda?
Jag tror inte det.
Herregud...
Jag borde inte ha...
Fan! Varför...
-Det här är inte ditt fel. -Vad menar du?
Om idioten vid bilen krånglar så släpper du honom.
Tack för att du kom.
Det här är rena självmordet.
Ta hand om familjen.
Jag stannar. Min son är kvar. Hur ska jag kunna...?
Vi går och hämtar Thomas och åker.
Tabby... Det är Ethan.
Det är Ethan som är fast i husbilen.
Ingen fara. Ingen fara.
Jag vet, förlåt. Jag har så ont i huvudet.
Läkaren måste fokusera på Ethan och kan inte oroa sig för dig.
Hon behöver stanna.
Jim... Jag litar inte på dem. Det är nåt konstigt med dem.
Vad betyder det att skogen är farlig?
Ursäkta. Jag vet att ni är... Vi måste ge oss av, genast.
-Jag kan inte gå. -Genast! Vi måste gå.
Vi måste ta loss bordsbenet och det blir snart mörkt.
-Finns det några lyktor eller lampor? -Det finns lampor.
Det finns lyktor.
Perfekt.
Färdig.
-Hur går det? -Vi är snart redo.
Jim, du måste sitta här och hålla nacken stilla.
Jim? Kan du ge mig filten vid din vänstra fot?
Vad gör du?
Jag gör mitt bästa för att säkra husbilen.
-Satan! -Du lämnade spikmattan framme!
-Vi kan ta oss till kolonihuset. -Om de ens öppnar för oss.
Vi måste ta oss inomhus så ni måste springa så fort ni kan.
Stanna inte för nåt ni ser eller hör. Förstår ni det?
-Vad menar du med "säkrar husbilen"? -Va?
Säkrar den mot vad?
Det finns saker du behöver förstå om det som händer härnäst.
-Hej, gubben. -Det gör ont.
-Jag vet. -Han är vaken.
Vi ska ta hand om dig. Allt kommer att bli bra.
-Fan! Håll hans nacke. -Ethan?
Håll luftvägarna öppna. Använd underarmarna lite mer.
-Kristi? -Fortsätt täcka för fönstren.
Du måste hålla under nacken. Håll underarmarna under huvudet.
Du är jätteduktig. Bra.
De kommer.
Text: Magnus Öberg Iyuno-SDI Group