-Vad fint! -Urläckert!
Vi tackar Lou för en ljuvlig middag.
-Tack för att du ordnade, och bjöd in oss. -Vad gott.
-Jättegott! -Den här salladen gör vi ofta.
Noah måste få receptet.
Skål, allihop.
-Skål. -Skål!
Skål!
Men gud, jag såg ju Instagrambilderna från Chelseas fest.
-Tur för dig att du var trött. -Vadå?
-Hörde du inte vad som hände med Nicole? -Vad hände?
Det var verkligen helt sjukt. Helt galet.
NICOLES BOSTAD
Chucky!
-Kom nu! -Jag vill ha det mer som de har det.
Precis. Bekymmerslösa.
De bryr sig inte om nåt annat än bollen.
-Hur är det efter festen? Har ni hörts av? -Nej, jag känner…
Jag vet inte hur jag ska hantera situationen. Det är jättejobbigt.
Det ballade ur.
Emma ställde Nicole mot väggen om varför hon kallat henne streber.
Plötsligt var det Emma och Chrishell på ena sidan,
och Nicole på den andra, och det ballade ur totalt.
Det som verkligen blev för mycket för mig var när Amanza sa:
"Om du kallade Emma för streber vill jag inte ha med dig att göra."
Det känns väldigt tungt.
Ja, jag har aldrig sett dig så ledsen förut.
Bara så att du vet så messade jag till Amanza i går.
Jag fick ett mess från Nicoles man: "Tre ord, Amanza."
"Far år helvete."
Från Brandon?
Oj, då.
-Man vill skydda den man älskar. -Precis.
Jag menar inte att det var rätt av dig att säga så till Amanza,
men det känns bra att någon säger ifrån.
Det känns aldrig okej att en vuxen människa gör nåt sånt.
-Hade jag haft en man hade han låtit bli. -Skrev han det?
Ja, han har mitt nummer, vi är vänner.
Jag orkar inte med det här. Jag kan inte komma hem från en kompis fest
och inte kunna somna förrän klockan fyra på morgonen.
Jag har alltid skyddat mina vänner, min syster och dig.
Det vore skönt om nån stöttade mig ibland.
Jag är lite orolig för min och Nicoles vänskap nu.
Hon visar sidor som jag inte gillar.
Vi har ju känt Nicole länge. Hon må ha gjort fel och sagt dumma saker.
Men ingen, och speciellt inte Nicole, förtjänar att utsättas för så mycket hat.
Jag håller med. Hon ska inte attackeras av alla i samlad trupp,
men hon kan inte heller gå runt
och kalla nån för streber, utan att mötas av mothugg.
Det var hon som började, när hon gav sig på Chrishell.
Det här måste redas ut, av alla inblandade.
Jag har upplevt det här med både Nicole och Chrishell.
Med Chrishell har det varit så
att hon bara hälsar på mig när Jason är med,
annars säger hon ingenting till mig.
Tråkigt att jag inte kan vara vän med Chrishell,
för jag vet hur viktig hon är för Jason.
Det känns som att ni har närmat er varann den senaste tiden.
-Men jag håller med… -På Chelseas fest var hon…
-Där med? -Ja, igen. Hon ignorerade mig helt.
Elaka tjejer.
Jag är den som har jobbat där längst, men nu känns det inte bra längre.
Det är som att jag på utsidan
har en yta av sten som håller på att krackelera.
Jag kan ta mycket, jag ska inte säga att jag inte ta åt mig,
men jag tror inte att jag nånsin tidigare har blivit
så påtagligt ledsen och förlägen.
Det var fruktansvärt. Fruktansvärt.
Det jag hörde Chrishell och Emma säga till Nicole, det var rena elakheter.
-Elakt… -Hörde ni det om ansiktet?
-Ja, elakt. -Vad sa de om ansiktet?
Chrishell skrek ut över bordet att Nicole hade möblerat om ansiktet.
Det är ganska illa.
Jag ville inte visa att jag var ledsen. Jag ville bara komma hem.
-Du höll ihop tills du kom till bilen. -Jag ville bara hem.
Det påverkar inte bara oss som grupp, utan även vår arbetstakt.
Nicole och Chrishell kan inte fokusera.
De kan inte vara på kontoret utan att oroa sig.
Ingen av dem är villig att ta det första steget, be om ursäkt och gå vidare.
-Nu verkar ju Emma också vara inblandad. -Emma hakar på Chrishell.
När jag lämnade Chelseas fest, grät Nicole.
Det är det jag säger.
-Jag blir väldigt illa berörd. -Ja.
Det här sociala spelet har jag ingen lust med.
Det är en mardröm, det är det verkligen.
HEATHERS BOSTAD
Är du beredd?
-Hej, tant Heather! -Hej, älskling!
Säg hej nu.
Hej, sötnos.
Nej, du älskar ju mig!
-Jag kan ta dem. Vad gulligt! -Tack.
-Vad är det för fel? -Nu så.
-Är du beredd? Nu hälsar vi. -Jösses!
Jag ska få en sån snart.
-Här i. -Ja!
Din kompis är här inne.
Att bli mamma är nog det jobbigaste, men ändå det vackraste man kan göra.
Det har gjort det lätt för mig att komma nära Heather,
mycket fortare än vad jag är van vid.
Inte?
-Tyvärr! -Men älskling!
Att få dela det här med henne och peppa henne,
berätta om min upplevelse och få möjlighet att stötta henne,
det har gjort oss tajta.
-Tokstolle. -Vill mamma ha sin dricka?
Gärna. Det här måste vi skåla för.
För bebisar.
-Jag ska kolla så att det är rätt. -Ja.
-Jo, det här är äppeljuice. -Okej.
Tänk om jag hade gett champagnen till dig!
"Jag fick den av Bre!"
Då så. Skål.
-Skål! Vad jag kommer att sakna dig. -Ja.
-Är du redo? -Ja, men jag är spänd.
Det här blir nåt helt nytt för mig.
-Vad spännande. -En nyfödd.
Tiden går så fort, och de bara: "Börja med smakportioner."
-Och jag bara: "Smakportioner? Redan?" -Han är sex månader.
-Ja. -Men gud.
Det är galet.
Jag försöker tänka ut när jag kan vara tillbaka på jobbet.
Stressa inte, den här tiden kommer aldrig igen.
Jag ska ju föda honom om en och en halv vecka, eller när det nu blir.
-Du måste höra av dig och berätta. -Ja, jag messar.
Han är så söt.
Ja, det här är det roliga.
-Du är så söt. -Sen förvandlas de till små monster.
-Ja. -Så söt! Han är så gullig!
Är det så, va? Ja.
Mamma.
Mamma?
-Mamma? -Han sa det!
-Ja. -Har han sagt pappa?
Nix.
-Titta på honom. "Nej!" -Du är mammas pojke!
-Mammas lilla pojke. -Mammas pojke.
-Beredd? -Men oj.
4 SOVRUM | 6 BADRUM | 600 KVM
PRIS: 50 000 000 DOLLAR
PROVISION: 1 500 000 DOLLAR
Wow! Och vinddraget.
Wow. Det är helt fantastiskt.
Det är förmodligen den finaste lägenheten i södra Kalifornien.
Då tar jag två.
-Det kan du. -Det finns två.
Vägg i vägg här, då blir det 100 miljoner.
Brett ville visa mig den underbara takvåningen, och det känns roligt,
men jag har går in i rollen som mäklare och börjar tänka på potentiella köpare.
Det är tumultartat i branschen just nu.
Räntorna är superhöga, och en så här stor försäljning
skulle få saker att röra sig i rätt riktning.
Det är 4,2 meter i tak, vilket är otroligt för att vara i LA, till att börja med.
Ytskikten är av världsklass. Här har vi Calacattamarmor.
-Inga handtag. -Nej, det är tryckfunktion.
Man kan öppna med rumpan, kolla här.
Vilken utsökt bakdel.
Amanza öppnar två åt gången. Köket är här.
Privat hiss.
Två privata garage för tre bilar.
En privat lobby för gäster.
-Och Wolfgang Puck-service dygnet runt. -Dygnet runt?
-När du vill. -Han skojar.
Vilket otroligt ställe.
-4,2 meter i tak. Två Amanza, alltså. -Tre Brett.
-Sju jag. -Min längd gånger två.
Det finns fyra sovrum och sex badrum.
600 kvadratmeter inomhus, och 185 kvadratmeter utemiljö.
Har man tillgång till pool?
Ja, det finns en underbar pool där nere. Kolla på utsikten, Chelsea.
-Wow. -Mittemot Hollywood-skylten.
Snötäckta bergstoppar… Observatoriet, som är så vackert på kvällen.
Man ser alla ställen som är typiska för Los Angeles.
Eller hur? Nu blåser det.
-Det var… -Min frisyr får sig en omgång.
Jag måste jobba lite, skicka lite mejl, så ni får göra vad ni vill.
-Det blir bra. -Vi ser oss omkring.
Här har vi det stora sovrummet.
Och vilket makalöst sovrum.
Wow.
Ett vardagsrum till sovrummet. Det är väl livet?
Det bästa!
Ta med maken in och dra igen den fyra meter höga dörren.
Wow. Innan vi fortsätter…
Jösses. Kolla, vad jag har med mig!
-Din bebis! -Det är premiär. Hon borde få ett namn.
-Är de här… Det ser ut som att de… -Nej!
Inte? Ska de inte sitta fast?
-De ser lite lösa och fladdrande ut. -Jag håller på att lära mig.
-Hur som helst. -Ja, grattis.
Det var fantastiskt. Din man är underbar.
Din mamma är underbar. Hela din familj är fantastisk.
Jag har aldrig sett dig så vacker som du var då.
-Jag bara glodde på dig. Allt var perfekt. -Tack, vännen.
Bortsett från samtalet där i slutet.
Jag håller inte med Nicole, men jag känner med alla
som upplever att de blir utfrysta.
Det kvittar. Om nån säger helt sjuka saker…
Ja.
Jag håller inte med, även om vi har känt varann i 20 år.
-Visst. -Det blev…
Det spårade ur. Hon kände att vi gaddade ihop oss…
-Det kan jag förstå. -Alla är så jävla lättstötta.
Så är det.
-Vi gaddade inte ihop oss. -Vi är lättstötta.
Samtidigt så tänkte jag på hur Nicole mådde psykiskt.
"Mår hon verkligen okej?"
Ja, psykisk hälsa är ju väldigt viktigt för mig.
-Ja. -Så jag vill inte att någon…
-Även om jag inte håller med… -Ja.
…så vill jag inte att nån känner sig ensam.
-Jag ska nog försöka prata med henne… -Hör av dig och fråga hur hon mår.
Nu får vi prata med Emma och Chrishell och säga åt dem att lägga ner.
De står över sånt här. Nu ska vi försöka lösa det här.
Tror du verkligen att vi ska kunna bygga en sån bro?
Det sa jag inte.
Jag sa att vi får be Emma och Chrishell att ta ett steg tillbaka.
-Jag pratar med Nicole… -Hallå?
-Men oj! -Vi måste till Brett.
Han tror väl att vi har flyttat in!
-Jäkla skit. -Jag hade flyttat in.
-Det var roligt ett bo här. -Ja.
Jag höll på att tuppa av!
-Amanza! -Herregud!
Det gjorde jätteont.
-Varför sa han inte att vi skulle öppna? -Chelsea…
Så.
-Gick det bra? -Ja, då.
-Hallå! -God morgon.
-Laddar du kaffemaskinen? -Ja, för ni gör det ju inte.
-Härligt att se dig. -Det är sant.
-Kom här. -Hej.
Härligt att du fixar kaffe åt oss.
Jag fyller bara på så att det räcker till mig, så jag är inte bättre själv.
-Vet du vad? Jag har goda nyheter. -Jaså, vadå?
-Toppenbra nyheter. -Kör!
Gissa vem som fått ett 8,5-miljonsobjekt i Malibu.
Chelsea?
Nån som har två tummar upp och glittrande dräkt.
-Bra jobbat. Berätta mer! -Jag är så glad!
-8,5 miljon? Bra jobbat. -Ja, det är min klient…
Vi är vänner sen en tid tillbaka, och han köpte det här huset.
Han har aldrig bott där, men nu vill han sälja det.
Nåt du måste kolla är septiktanken.
Det finns nog inget avlopp draget, så allt hamnar i en tank under uppfarten.
Vi bytte ut vår. Vet gick på 75 000 dollar.
Kan vi prata om det roliga? Jag vill få det påskrivet först.
-Septiktankar är ett problem i Malibu. -Vi kan prata om det hela dagen sen.
-Okej, bara jag får säga mitt. -Okej.
-Jag ska visa dig. -Ja.
Alla rum är i samma skick. Jag får fixa till det lite.
-Det ser bra ut. Jättefint. -Kolla utsikten.
-Det här golvet avskyr jag. -Jag gillar den typen av klinkers.
-Gör du? -Ja. Det är så tidlöst.
-Den tiden är förbi, anser jag. -Visst, men det kommer säkert tillbaka.
-Som väst med t-shirt under. -Det här inne igen.
-Jag driver med dig. -Du är så jobbig.
Det blir inne igen samtidigt som paljetter blir det.
Jo…
Nej, du är fin.
-Hur är det med G? -Bara bra!
-Okej? -Hen har hittat en ny studio.
Vad roligt!
-Så ja, det är bra. -Härligt att höra.
Hur har du och Mary-Lou det?
-Det går jättebra. -Härligt!
Snart åtta månader.
-Är det sant? -Titta bara, vad vuxna vi har blivit.
-En high five. -De lever vidare.
Det är väldigt speciellt.
Tack.
Det fick mig att tänka på en sak…
Lou och jag hade Brett, Mary och Amanza över på middag.
Lou pratade om hur välkomnande Nicole och Mary hade varit mot henne,
men hon var inte lika positiv till hur hon upplevt dig.
Hon har upplevt dig som lite kall eller avståndstagande.
Hon kände inte att du var lika vänlig mot henne som Nicole och Mary var.
Om jag ska vara fullständigt ärlig…
Jag kanske inte har haft så stor respekt eftersom du är två decennier äldre än hon,
och du har ju dejtat tjejer i hennes ålder tidigare.
Då har vi suttit och planerat att ha middag,
men sen såg jag dem aldrig mer.
-Det har jag varit tydlig med. -Ja.
Om jag märker att hon stannar kommer jag att engagera mig mer.
Men det får jag ta på mig, det förstår jag.
Jag tror inte att någon annan av mina vänner
är lika viktig för henne att bli accepterad och omtyckt av som du.
Jag måste säga en sak.
Vi har inte träffats en enda gång utan att jag har kramat henne och sagt hej.
Inte en enda gång.
Hon nämnde Chelseas födelsedag specifikt.
Hon upplevde inte att du brydde dig om henne på Chelseas fest.
Va?
Det gör att jag vill vara elak mot henne.
Så kände jag inte innan, jag lovar.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag blir förvirrad, för när vi träffades i Australien allihop
så skulle vi ju äta lunch.
Jag trodde att vi alla skulle gå. Jag, du, Brett, Mary-Lou.
Men då ville inte hon följa med.
Sen ringde hon och var ledsen för att vi sågs.
Det kändes inte bra för mig.
Det får ju mig att inte vilja ses eftersom jag vet
att hon inte uppskattar det. Hur ska jag bete mig?
Å ena sidan är jag med alldeles för mycket och för ofta,
å andra sidan är jag avståndstagande och ovälkomnande.
Jag vet inte hur jag ska göra.
Det handlar mycket om dynamik, så klart.
Och att du inte följde henne på Instagram…
-Det gör jag! -Ja, men förut.
Det kanske var ett misstag, jag klandrar dig inte. Men hon kände sig nonchalerad.
Okej.
Det här är så fånigt.
Så känner jag.
Jag försöker ha tålamod med
att Jason dejtar en betydligt yngre tjej,
och att det här är viktigt för henne.
Kom igen, Jason. Vi bestämde oss för att gå skilda vägar och inte skaffa barn.
Då tänker jag inte vara mamma åt din nya tjej.
Det här får du lösa själv.
Jag vill inte att du ska vara ihop med nån som inte låter dig vara vän med mig.
Jag vet inte hur jag ska lösa det här,
men om du säger att det är bättre att jag backar undan, så gör jag det.
Jag hyser sån respekt för dig att jag i så fall håller mig på avstånd.
Om det förenklar för dig så gör jag det. Säg det bara, i så fall.
Det vill jag inte. Skulle det bli så då blir jag irriterad på henne.
-Hon vet att du är viktig för mig. -Där kanske vi har problemet.
-Hallå. Hur är det? -Bra. Själv då?
Bra. Jag heter Chris, jag är er servitör.
Vill du beställa dricka eller vänta?
-Har ni iste? -Ja. Vi har hibiskus och grönt te.
-Då tar jag hibiskus. -Okej. Då hämtar jag det.
-Varsågod. -Tack.
Så lite så.
-Hejsan. -Hej.
Hur står det till? Välkommen. Vill du ha nåt att dricka?
Gärna en het skinny margarita.
-Det låter bra, det ordnar jag. -Toppen.
Hur är det?
Jovars.
Först vill jag bara säga att det blev jävligt dumt.
-Ja. -Jag fattar hur det kändes för dig.
Och för din man.
Jag fick ju ett mess av Brandon…
-Ja. -"Far åt helvete."
Och jag kände: "Far åt helvete själv."
Jag kände bara att du känner ju mig, du sa inget sånt.
Det är inte så att jag ursäktar det,
men det som jag blev upprörd av, blev han också upprörd av.
-Okej. -Jag hoppas att du förstår det.
Det skulle skötas snyggt, men…
Tack.
Jag kände att jag behövde en vän.
Jag la mig i ert samtal, eftersom jag ville…
Jag hade hört att du hade kallat Emma för streber.
Jag ville inte tro det, men om det var sant
skulle det förändra min syn på dig.
Det gällde ju en speciell händelse.
Emma är så mycket trevligare och lättare att komma nära
när Chrishell inte är med.
-Och ursäkta, men… -Du ska inte be om ursäkt.
Det har varit en påfrestande tid. Det känns som att alla är emot mig.
"Vad ska jag behöva försvara i dag?"
-Ja. -Förstår du?
Chrishell kommer undan med mord, men jag ska sättas dit för minsta lilla.
Det enda de vill är att förstöra och få mig att känna mig dålig,
och de använder sig av riktigt fula metoder.
Och det känns…
Berätta inte det för dem, men jag blev förkrossad.
Jag vill inte ge dem den tillfredsställelsen.
Men jag blev förkrossad. Och det blir jag inte ofta.
Vad tråkigt att höra.
Jag har känt Nicole längre än Chrishell och Emma.
Hon var en av de första mäklarna på Oppenheim Group.
Att träffa henne och förstå hur sårad hon är,
och höra henne säga det… Det var riktigt tufft.
Du ska inte känna dig utanför. Förlåt att jag inte stöttade dig.
Tack.
Jag ansåg att Nicole gjorde fel, men nu har det gått för långt.
Det har påverkat hela vänkretsen och hela byrån.
Jag ska göra allt jag kan för att få dem att bli sams igen.
Jag har åldrats tio år det senaste halvåret, av Chrishells skitsnack.
På riktigt. Jag har förlorat flera år.
Du är supersnygg. Menar du före eller efter operationen?
-Innan jag "möblerade om"? -Ska vi möblera om sen? Jag behöver Botox.
Huvudsaken för mig är att vi är vänner.
-Ja, det är vi. -Okej.
-Börja du, du är modig. -Jag går först!
-Vänta! -Vi stannar här.
-Vilka gulliga fiskar! -Försiktigt!
-Emma hoppar över allt som verkar farligt. -Var försiktig.
5 SOVRUM | 4,5 BADRUM 420 KVM BOYTA | 1 000 KVM KLUBB
-Så fint! -Hej, tjejer!
-Hej! -Hur mår ni?
-Det här huset passar dig, Jason. -Tackar.
Den perfekta ungkarlslyan.
Är du spekulant? Det passar verkligen dig.
-Jag ramlade nästan. -Jag vet inte om James vill sälja.
Då går det nog på 100 miljoner dollar, som han sen skänker till LACMA.
James Goldstein är en mycket framgångsrik affärsman.
Han köpte huset för 50 år sen.
Ett av världens mest speciella hus.
Massor av filmer och tv-serier har spelats in här.
Som favoriten The Big Lebowski.
Den berömde LA-arkitekten John Lautner har ritat huset.
-Det visste jag. -Frank Lloyd Wrights främsta elev.
Och det här är nog hans mest ikoniska hus.
Han vill att allmänheten ska få se huset.
Jag gissar att vi är här av en anledning.
Han har sagt att vi kan ha bolagets tioårsfest här.
Då får vi chansen att se det, även om vi inte får sälja det.
Det ska bli kul att få gå runt och titta.
Det här nog mitt favorithus i Los Angeles.
-Kul om ni hänger med och kollar runt. -Okej, absolut.
Boytan är bara 460 kvadratmeter, men klubben är på 1 000 kvadratmeter.
-Vad sa du? -Finns det en så stor klubb här?
Dit vill vi.
Här har man haft häftiga fester.
Spela tennis!
Kul att se vad man får för hundra miljoner.
Okej, då kör vi.
Tänk på att man betalar för arkitekturen.
Gå inte in i glaset.
Häftigt!
-Ställ er i hörnet. -Det är som i Titanic!
-Akta lite, Emma. -Det känns som att du bor här, Jason.
-Kolla. -Det öppnar sig!
Det öppnar sig! Jösses!
Kolla, vad häftig hans garderob är.
Verkligen!
-Helt otroligt. -Visst är det galet?
Herrejösses.
Jag älskar Clueless-garderoben.
Alla vill ha en garderob man kan snurra på.
Kan jag få numret till den som skapat det här?
Jösses, vad det händer mycket här.
-En jacuzzi! -Här gömmer man liken.
-Aha, en jacuzzi. -Liken?
-Är vattnet varmt? -Det är det.
Jag vill visa er klubben också, så vi går upp.
-Hur mår du? -Jag mår inte toppen.
Jag slår mig ner en stund.
-Vill du ha sällskap? -Nej, jag mår bara lite skumt.
-Jag sätter mig ner lite. -Okej.
Jag har dragits med smärta den senaste tiden,
som jag vet att jag måste ta tag i. Men det har blivit värre.
Nu är det så illa att jag inte kan gå omkring så mycket,
så jag blir lite orolig.
Jag måste ta reda på vad min kropp håller på med.
-Ska hon testa hans kläder? -Och snor det snyggaste.
-Club James! -Club James!
Är ni redo?
-Wow! -Jag älskar betongen.
-Det är så industriellt. -Underbart!
Jag älskar det.
Kolla på DJ-båset.
-Just det. -Ja.
Vad vill ni dricka?
-Här kommer bartendern! -Jag vill ha!
Los Angeles! Hur mår ni?
Härligt!
Och så hoppar de.
Har man en klubb hemma så har man inte barn.
Eller så är det genialt.
Då är man ju hemma och behöver ingen barnvakt,
men man kan vara ute sent.
Snyggt, mycket bra.
-Gillade du spellistan? -Den var bra.
-Wow. -Hej, James.
-Hej, Jason. -Hur står det till?
-Wow! Vilket kontor! -Vi ser oss omkring.
Här har vi legenden!
Vilket otroligt kontor.
Så trevligt att träffa James som ligger bakom Los Angeles häftigaste hus.
Men jag vet inte riktigt vem han är.
Vi går ut och kollar in poolen.
-Det gör vi. -Tack, James.
Härligt att Jason hoppar ner bara för att han har sneakers.
Jag måste ta en bild.
-Nej, Emma… Inte ut dit. -Vad gör du?
Hon vill ha en bild när hon står på kanten.
Det är ju världens häftigaste ställe!
-Den är ju inte plan. Kan man gå på den? -Den är inte plan, Emma.
-Du är galen, Emma. -Den lutar, så det går inte.
-Vi får se om det går. -Nej, den lutar.
Det var roligt så länge det varade.
-Emma har blivit galen. -Det går.
-Den är lite sned, men det går. -Herregud, hon är inte klok.
Ta en bild nu!
Här har ni Emma, strax innan hon dog.
Blev det bra?
-Ja, då. -Bra.
-Nu går vi och tittar till Chrishell. -Ja.
Känns det okej?
Ja, jag tror det. Hur var resten av rundturen?
-Jättefin! -Okej?
Huset är så fint, klubben var helt sjuk.
-Jaså? -Helt sjuk.
Jag ska gå och snacka med James.
-Tack, J. -Visst.
Jag vill be er om en tjänst, tjejer.
Gällande situationen på kontoret.
Jag har pratat med Nicole och sa till henne
att det var hon som började, och sen spårade det ur.
Ja.
Det kommer inte att bli som vanligt igen
om inte alla lugnar ner sig.
Att be om ursäkt gör underverk. Det lär jag mina barn.
Säger man förlåt så känns allt lite bättre.
Man måste inte bjuda in varann på pyjamasparty,
men då kan vi åtminstone ses på kontoret utan att ha taggarna utåt.
Det visar att man är en vettig människa.
Jag tycker att den som tar initiativet till det har…
-Mer stake. -Mer stake.
Jag frågade Nicole vart hennes stake tog vägen.
"Har den krympt ihop", frågade jag.
Men det är så dumt, så barnsligt.
-Ja, men… -Det räcker nu.
-Jag tyckte att det var kul. -Fast nej. Inte nu längre. Inte alls.
-Nej, för det påverkar… -Förlåt.
…allas mående på kontoret, inte bara de inblandade.
Det påverkar mig, Mary, Jason, kontoret, byrån…
Det är elakt skitsnack.
Det är skitsnack om andra, mobbning.
Alla såna där små idiotiska kommentarer måste bara bort.
Men det var hon som började. Hon inledde kriget.
Det har jag sagt till henne.
Jag kan bara tala för mig själv,
men det är jobbigt bara att prata om henne.
Hon kan göra och säga vad hon vill, men det blir inte bra.
Nicole har börjat bråka med så många.
Hon har varit på mig, och nu är hon på Emma.
Och snart ryker handskarna.
Som hon bäddat får hon ligga.
Jag är ju inte riktigt inblandad i det här,
men ni tre är mina närmaste vänner.
Jag tror att hon sa så om dig för att såra dig.
-Precis. -Hon ville såra dig.
Och jag tror att du sa så där om Nicole för att hugga ner henne och såra henne.
Och hon blev verkligen sårad. Du måste be om ursäkt…
Be om ursäkt?
Det sades elaka saker.
Det ska inte rättfärdigas, men en ursäkt är på sin plats.
Vad löjligt. Jag behöver inte bevisa nånting.
-Jag hör vad du säger… -Det var inte det jag sa.
-Jösses. -Jag vill inte. På riktigt.
Ge er på mig, om ni vill. Jag behöver inte bevisa nåt.
-Folk måste säga som det är. -Skitsnack!
Så jävla känsligt.
Jag pallar inte.
Det är jobbigt, jag har redan för mycket.
Ska du gå?
-Jag vill inte vara med. -Toppen.
Jag får snart en panikattack. Jag måste gå. Jag pallar inte!
Vänta!
Undertexter: Martina Nordkvist