-Як гарно! -Це просто шикарно!
Дякуємо Лу за прекрасну вечерю.
-Дякую! -Дякую за прийом.
-І запрошення. -Дуже смачно.
-Так, це смакота. -Ми постійно готуємо цей салат.
Кортить розповісти Ноа рецепт.
Будьмо.
-Будьмо. -Будьмо!
Будьмо!
Мати рідна. Я переглянула в інстаграмі всі фото вечірки Челсі.
-Тобі пощастило, що ти втомилася. -Чому?
Так. Ти не чула, що сталося з Ніколь?
Що сталося?
Це був просто триндець якийсь. Офігіти можна було.
БУДИНОК НІКОЛЬ
Чакі!
-Ходімо. Ану. -Я хочу бути схожою на цих двох.
Авжеж.
Безтурботною.
Без жоднісіньких турбот. Лише м'ячик, і все.
Як ти після вечірки Челсі? Балакала з кимось?
Ні. Знаєш…
БРЕНДОН
Я не знаю, як мені розрулити цю ситуацію,
і це мене лякає.
Здійняли бучу.
Емма зіткнулася з Ніколь, бо та назвала її кар'єристкою.
Після цього з одного боку були Емма й Крішель,
а з іншого — Ніколь, і почався цирк-шапіто.
От я вже не змогла
ніяк промовчати,
коли Аманза сказала:
«Якщо ти назвала Емму кар'єристкою, я не можу з тобою дружити».
Це надзвичайно важливо, еге ж?
Я хочу, щоб ти більше ніколи так не плакала.
Просто щоб ти знала:
я вчора кинув повідомлення Аманзі.
Я отримала повідомлення від чоловіка Ніколь: «Два слова, Аманзо.
Пішли ти».
Не схоже на Брендона.
Отакої.
Якщо кохаєш, то захищаєш.
Авжеж.
Я не кажу,
що ти добре написав Аманзі,
але я дуже ціную те, що хоча б хтось щось сказав.
Я ніколи не погоджуся, щоб дорослий чоловік так чинив.
-Він би не написав, якби я мала чоловіка. -Він сам тебе знайшов?
Так. Він у мене в мобілці. Ми друзі.
Я не хочу так. Не можу прийти додому
з дня народження подруги,
як водою облита, й не могти заснути до четвертої ранку.
Я завжди була захисницею своїх друзів,
своєї сестри, тебе.
Іноді я просто хочу, аби хтось заступився за мене.
Мене трохи хвилює наша з Ніколь зараз дружба, чесно кажучи.
Бачу іншу її сторону, яка мені не до душі.
Ми всі давно знаємо Ніколь.
Може, помилилася, сказала якусь дурницю.
Але, уважаю, ніхто, особливо Ніколь,
не заслуговує на те, щоб на неї так плювали жовчю.
Цілком погоджуюся,
ніхто не повинен отак на неї нападати,
але вона теж не може базікати,
що хтось кар'єрист, і думати, що не буде негативної реакції.
Це вона все почала, помилково накинувшись на Крішель.
Їм треба на всіх рівнях усе заладнати.
У мене з Ніколь і Крішель дві різні історії стосунків.
Одного разу, коли ми з Крішель були десь разом,
вона привіталася зі мною, коли Джейсон був поруч,
і більше зі мною не розмовляла.
Дуже прикро, що я не можу дружити з Крішель,
адже я знаю, наскільки вона важлива для Джейсона.
Гадаю, ви з Крішель зблизилися за останні кілька місяців,
-але я згоден… -Але на дні народження Челсі вона…
-Теж? -Знову. Так.
Повністю ігнорувала.
Дівчачі срачі.
Те, що я агентка, яка найдовше там працює,
що це мені некомфортно?
Знаєш,
зовні я ніби камінь,
який весь укрився мікротріщинами.
Я багато витримую. Не кажу, що я не ламаюся
або що мене не можна вивести із себе,
але, здається, я ніколи
не була в аж такому стані
киплячого смутку і якогось замішання.
Це було жахіття.
Що я точно чув, то це те, що Крішель й Емма говорили Ніколь
дуже прикрі речі.
-І дріб'язкові. -Про її лице?
-Так. Прикрі. -А що говорили про лице?
Крішель загорланила через стіл: «Ти змінила все своє обличчя».
Це жорстоко.
Я думала : «Вони не мають цього бачити». І водночас: «Треба додому».
-Ти намагалася втриматися й дійти до авто. -Мушу додому.
І не тільки це. Це шкодить усій групі.
І продуктивності, бо Ніколь і Крішель не можуть зосередитися на роботі.
Прийти на неї, бо бережуться одна одної.
І жодна з них не хоче зробити першого кроку,
попросити вибачення й рухатися далі.
Схоже, Емма тепер теж у цьому становищі, правда?
Але Емма піде за Крішель.
Коли я йшов із вечірки Челсі, Ніколь плакала.
Про це я й кажу.
-Це глибоко мене вразило. -Так.
І я просто не хочу грати в ці дурні соціальні ігри.
Це кошмар. Це справжній кошмар.
ЗАХІД СОНЦЯ НА ПРОДАЖ
БУДИНОК ХЕЗЕР
БРІ
Ти готова?
-Привіт! Привіт, тітонько Хезер! -Привіт, дорогенька!
Скажи «привіт»!
Привіт, янголятку.
Ні! Ти любиш мене!
-Я візьму. Дякую! -Ти така мила!
-Що таке? Тихо. -Чекай, сонце!
-Готовий? Ану привітайся! -Боже!
У мене скоро теж буде!
-Отут. -Так!
Тут твій друг!
Стати мамою, — це, мабуть, найважче, що випадає пережити, але й найпрекрасніше.
І це те, завдяки чому я дуже легко подружилася з Хезер,
хоча в мене це зазвичай не так швидко.
Ні?
-Ой, вибач. -Сонечко!
Можливість бути мамами-подругами, підготувати її,
розповісти, через що я пройшла, і підтримати її
дуже зблизила нас.
-Ти кумедний. -Мама буде дитячий сік?
Звісно, що так. Випиймо за це.
За малюків.
-Чекай, перевірю, чи це моє. -Так.
-Це точно яблучний сік. -Гаразд, так.
Уяви, якби я дала вагітній шампанське!
Типу: «Це Брі мені його дала!»
Добре, будьмо.
-Будьмо! Я так за тобою сумуватиму. -Знаю.
Ну що, готова?
-Я готова, але нервую. -Так.
Для мене це буде щось цілком нове.
-Крутяк. -Новонароджений.
Усе так швидко біжить, мені кажуть: «Пробуй давати їжу».
-Я кажу: «Уже? Пробувати їжу?» -Бо йому шість місяців?
-Так. -Так. Боже!
Це просто капець.
Я що хочу з'ясувати: як скоро я повернуся на роботу?
Не поспішай, бо цього часу ти собі не повернеш.
Я народжуватиму його буквально за півтора тижня
чи хтозна-коли.
-Тримай мене в курсі. -Звісно, я писатиму тобі.
Він такий солоденький.
Так. Це найкраще.
-Такий солоденький. -А тоді вони стають монстриками.
-Так. -Такий солодкий! Такий милий!
Так? А якщо так? Ага!
Мама!
Мама?
-Мама? -Він сказав це!
-Так. -Він казав «тато»?
Ні.
-Диви на нього! Він каже: «Ні!» -Так! Це мамин синочок.
-Це мамин малюк. -Мамин синочок!
БРЕТТ
-Готова? -Нічого собі.
БЕВЕРЛІ-БУЛЬВАР, ЗАХІДНИЙ ГОЛЛІВУД 4 СПАЛЬНІ — 6 ВАНН — 604 М.КВ.
ЦІНА: 50 000 000 ДОЛАРІВ
КОМІСІЯ: 1 500 000 ДОЛАРІВ
Ну й ну. А як тобі вітер у волоссі?
ЧЕЛСІ
-Чекай. -Це неймовірно.
Це, певно, без перебільшень, найгарніше житло в Південній Каліфорнії.
Клас, беру два.
-А, їх два! -Їх два.
По сусідству, разом 100 мільйонів.
Бретт запросив мене подивитися цей чудовий пентхаус, і я рада бути тут.
Але я в професійному режимі
й думаю про потенційних клієнтів, яких може зацікавити цей пентхаус.
На ринку нерухомості зараз хаос.
Процентні ставки дуже високі, і продаж нерухомості за 50 мільйонів
і далі штовхатиме компанію в потрібному напрямку.
Стеля тут заввишки 4,25 метра, такого нема в жодній квартирі міста,
почнімо з цього.
Облицювання світового рівня. Мармур «Калакатта Голд».
-Без ручок на шафах. -Ні, усюди штовхаєш.
Нема, але можна відкрити дупою. Дивись.
Яка в тебе гарна гузниця.
Аманза відчиняє дві за раз. Суперкухня!
Це приватний ліфт. Два гаражі на три машини кожен.
Окрема власна зона очікування для гостей.
-Боже! -І Вольфганг Пак у додачу.
Коли захочеш?
-Коли захочеш. -Він жартує.
Чесно, просто очманіти.
Висота — як два розмахи рук Аманзи.
Або три Бретта.
-Це сім моїх. -Це два мої розмахи рук.
Чотири спальні, шість ванних кімнат.
Тут 604 квадратних метрів усередині й 186 квадратних метрів ззовні.
Є доступ до басейну?
Так, унизу дивовижний басейн. Поглянь на ці краєвиди, Челсі.
-Отакої. -Прямо на знак Голлівуду,
засніжені гори, обсерваторію, одну з найкрасивіших будівель уночі.
Перед нами всі знакові пам'ятки з реклам Лос-Анджелеса.
Правда? Оце так вітер!
-Це щось… -Як у перукарні волосся видуває!
Мені ще треба попрацювати, надіслати листи, тож робіть, що забажаєте.
-Усе ваше. -Гаразд. Розгляньмося.
Це осердя квартири.
І воно дивовижне.
Ого.
Вітальня біля спальні.
Чи ж не ідеальне життя?
Ідеальне!
Береш свого чоловіка й засуваєш двері, ці більш ніж чотириметрові двері.
Ну й ну. Перш ніж продовжити, диви…
Мати рідна. Угадай, що я сьогодні взяла?
-Твоя дівчинка! Так мило. -Треба якось назвати її!
А оці штуки…
Бо вони ніби… А вони часом…
-Ні? -Вони не мають залізати?
-Схоже, мали б. Теліпаються. -Не знаю! Я ще це з'ясовую.
-Хай там як. -З днем народження.
Це було круто. Твій чоловік неймовірний.
Твоя мама неймовірна. Уся твоя родина прекрасна.
Скільки я тебе знаю, ти ще не була настільки приголомшливою.
Не могла відвести від тебе погляд, було супер.
-Дякую, сонце. -Окрім розмови наприкінці вечірки.
Я не згодна з Ніколь,
але я солідарна з усіма,
хто відчуває себе немов
вигнанцем.
Але це неважливо. Якщо хтось базікає фігню…
Угу.
Байдуже, якщо я знаю людину 20 років, я не погоджуся.
-Так. -Мова…
Мова зайшла геть про інше,
бо вона відчула, що на неї нападають зграєю, вибач…
-Я розумію. Не думаю, що хтось був… -Ну бляха-муха, усі такі чутливі.
Так, усі.
-І нападати зграєю? -Купа чутливих дівчаток.
Водночас я думала про психічне здоров'я Ніколь.
Я запитувала себе: «З нею все гаразд?»
Коли ти говориш про психічне здоров'я, я шалена прихильниця цього.
-Так. -Я б ніколи не хотіла, аби хтось…
Хай як я ставлюся до причини цього стану…
-Так. -…ніхто не має почуватися геть самотнім,
-тому я поговорю з нею й спробую… -Пересвідчись, що в неї все добре.
Це наше завдання — сказати
-Еммі й Крішель: «Усе, досить». -Так.
Ви завеликі для такого. Ми маємо це підправити.
Ти справді думаєш, що в нас вийде побудувати цей міст, бляха-муха?
Я такого не казала.
Я сказала, що треба поговорити з Еммою та Крішель, аби вони дали задню.
-Я поговорю з Ніколь. -Де ви?
-Трясця! -Треба знайти Бретта.
Бретт! Подумає, що ми поселилися.
-Бляха! Пішли. -Я думала, я тут живу.
-Це була гра в дорослих. -Це…
Я ледь не вирубала себе!
-Аманзо! -Господи.
Це було дуже боляче.
-Чому він не сказав, як відчиняти? -Челсі.
Гаразд.
-Ти в нормі? -Усе нормально.
«ОППЕНГАЙМ ГРУП» АГЕНЦІЯ НЕРУХОМОСТІ
Привіт!
КРІШЕЛЬ
Доброго ранку.
Нічого собі, ти наповнюєш каву!
Так, бо ви не наповнюєте.
-Радий бачити! -Це правда. Привіт.
-Привіт! -Салют.
Це чудово, ти наповнюєш нам каву.
Я наповнюю її рівно для себе,
тому, мабуть, я винен так само, як і всі інші.
-Угадай що? У мене хороші новини! -Розказуй!
-Ні, чудові. -Розказуй!
Угадай, у кого лістинг на 8,5 мільйонів доларів в Малібу?
У Челсі?
Не показуватиму пальцем. Показуватиму двома.
Молодець.
-Стривай. Розкажи більше! -Я в захваті!
-Вісім із половиною? Молодець. -Так, це мій клієнт…
Ми давно дружимо. Він купив цей будинок.
Так ніколи в нього й не переїхав. Просто вирішив продати.
Лишень треба бути обачним із септиками.
Там, мабуть, нема каналізації, а лише резервуар
під під'їзною доріжкою, і це…
Треба замінити наш, це десь 75 тисяч.
Може, поговоримо про прекрасні речі? Дай я підпишу угоду лістингу.
Лиш кажу: у Малібу проблеми із септиками.
Хочеш — говорімо про це до вечора.
-Добре, якщо в мене буде час. -Гаразд.
-Дай я тобі покажу. -Ага.
Там практично той самий стан. Треба гарно представити.
Непогано.
-Який краєвид! -Краса.
-Підлога жахлива, але… -Що?
А мені подобається ця плитка.
-Так? -Ага.
Щось є таке, поза межами часу.
Це дуже короткочасна мода.
Так. Але ця мода точно повернеться.
-Як футболки під жилетами. -Вони повернулися.
-Дражню тебе! -Ви дивіться на неї.
Так. Повернеться, коли повернуться блискітки.
Ну…
Ні, тобі гарно.
Як там Джи?
Чудово!
-Так? -Джи вдалося знайти нову студію.
Це класно.
Так, усе добре.
Прекрасно.
Як справи у вас з Мері-Лу?
Чудово.
-Супер! -Ми разом майже вісім місяців.
-Справді? -Так. Глянь на нас. Такі дорослі й зрілі.
-Дали п'ять. -Так, я їх ніколи не пропущу.
Це просто супер.
Дякую.
Це мені дещо пригадало.
Ми з Лу організували вечерю для Бретта, Мері й Аманзи,
і Лу потім тішилася,
що Ніколь і Мері були дуже приязними й доброзичливими,
а от про вашу зустріч із нею вона не відгукнулася так позитивно.
Гадаю, їй здалося, що ти трохи холодна, груба чи стримана.
Їй лиш здалося,
що ти з нею не така люб'язна, як Ніколь і Мері, от і все.
От якщо говорити цілком чесно, то я не…
Може, я не зовсім правильно сприймаю
те, що ти на двадцять років старший за неї.
Я бачила, як ти зустрічався з кількома дівчатами такого віку.
І зазвичай ти весь вечір говориш про вечерю,
а потім вони щезають. То нащо?
І я чесно про це говорила.
-Знаю. -Що якщо вона подолає цю межу,
-я постараюся. -Ага.
Це моя вина, і я можу це виправити.
Гадаю, серед мого найближчого кола нема більше нікого,
чия думка, прийняття й тепло були б для неї більш важливими.
Я скажу ось що.
Не було жодного разу, щоб я її бачила й не привіталася та не обійняла її.
Жодного разу. Просто кажу.
Вона згадала саме день народження Челсі.
Мабуть, їй здалося, що на вечірці Челсі ти була не надто приязною.
Що?
Мені тепер хочеться на неї злитися.
Я до цього не злилася, присягаюся.
Не знаю, як це розрулити.
Мене це збиває з пантелику, бо тоді ми зустрілися в Австралії,
мали разом пообідати.
Я думала, що будуть усі: я, ти, Бретт і Мері-Лу.
І вона вирішила не прийти.
Потім ти дзвониш, вона плаче, зла, що ми разом,
і мені стало незручно.
У мене бажання, протилежне до того, щоб разом тусити,
адже я дізналася, що вона не любить, коли я поруч.
Що мені з цим робити?
З одного боку, я надто вже поруч, і ситуація програшна.
З іншого боку, я холодна й змушую її почуватися неприйнятою.
Не знаю, що з цим робити.
Вочевидь, тут дуже багато всього на купі.
Може, ти не стежила за нею в інсті.
-Може, вона сприйняла… -Я стежу!
Але я кажу раніше.
Я не виню тебе. Може, це лиш непорозуміння,
і вона сприйняла це як зневагу.
Ясно.
Це так тупо. Гаразд.
На мій погляд.
Я намагаюся запастися терпеливістю
через те, що
Джейсон зустрічається з куди молодшою дівчиною,
і вона через це переймається.
Джейсоне, перестань. Що це таке?
Ми вирішили не ставати батьками,
тож я не буду матусею для твоєї нової дівчини.
Розберіться самі.
От що робити? Останнє, що б я хотіла, —
це щоб ти зустрічався з тією, хто проти нашої дружби.
Не знаю, як виграти в цій ситуації, але як твоя подруга, —
якщо скажеш, що тобі легше, коли мене нема поряд, — я віддалюся.
Я абсолютно прийму це,
бо поважаю твій особистий простір, розумієш?
Якщо це полегшить тобі життя, я зроблю це.
Просто скажи мені.
Я не хочу цього.
Якби це сталося, я б образився на неї.
-Вона знає, яка ти важлива для мене. -Може, у цім і проблема.
-Вітаю! Як воно? -Вітаю! Добре, а у вас?
-Непогано. -Я Кріс, ваш офіціант сьогодні.
Хочете щось випити чи чекаєте на неї?
-У вас є холодний чай? -Так.
Можна гібіскус чи зелений чай. Є й гарячий.
-Дайте гібіскус. -Ага.
-Зараз принесу. -Спасибі.
-Прошу. -Чудово, дякую.
Прошу. Смачного.
-Привіт. -Привіт.
-Як ся маєш? -Привіт!
Ласкаво прошу! Хочете щось випити?
Я б хотіла пряну маргариту.
-Прекрасно. Зараз принесу. -Чудово.
Як життя?
Кращає.
Спочатку я хочу сказати, що це був просто якийсь триндець.
-Так. -І я знаю, як ти почувалася опісля.
Знаю, як почувався твій чоловік.
Адже Брендон написав мені:
-Угу. -…«Пішла ти».
Я подумала: «Сам пішов, Брендоне.
Ти ж мене поважаєш, знаєш, а навіть не спитав…»
Зрозумій, я не виправдовую це,
але те саме, що вивело з рівноваги мене,
вивело з рівноваги і його.
-Ясно. -Шариш?
Сподіваюся, ти теж розумієш, це мала бути професійна розмова, але…
Спасибі.
Я просто потребувала… хотіла друга.
Я приєдналася до розмови, бо хотіла…
Я почула, що ти назвала Емму кар'єристкою. Не хотіла в це вірити.
Я подумала: «Якщо Ніколь таке сказала, я дивлюся на неї інакше, бо це неясно».
Я мала на увазі дуже конкретну річ.
Що Емма набагато люб'язніша й доступніша,
коли поруч немає Крішель.
-І, знову ж таки, вибач… -Не проси вибачень.
Але це було дуже важко, я постійно відчувала, що потрапила в лігво лева.
Я щоразу думаю: «Що доведеться захищати нині?»
-Так. -Що мені доведеться… Розумієш?
Крішель мов усе сходить із рук. Скажу слово — мене спалять на вогнищі.
Їхня єдина мета — буквально розгромити мене й знищити,
і вони зроблять це будь-яким брудним чином.
І це так якось…
Ніколи не кажи їм цього, проте мене це зламало.
Не хочу, аби вони втішалися тим, що…
-Так. -Але це мене зламало.
А мене нелегко зламати.
Співчуваю, це сумно.
Я знаю Ніколь довше, ніж Крішель та Емму.
Вона була однією з перших агенток в «Оппенгайм Груп».
Бачити обличчя Ніколь, бачити, як їй боляче,
і чути слова з її вуст
було дуже прикро.
Тебе не мають цькувати. І вибач, що ти не відчула моєї підтримки.
Дякую.
Я думала, що Ніколь помилялася із самого початку,
але все вийшло з-під контролю,
і, схоже, перекинулося на інших друзів, на всю нашу брокерську компанію.
Тож я зроблю все можливе, щоб відновити між ними згоду.
Я постаріла на 10 років за останні пів року
через усю цю хрінь з Крішель.
Я не жартую. Це забирає цілі роки мого життя.
Маєш чудовий вигляд, це було до чи після зміни лиця?
-До зміни лиця? -Можемо змінити обличчя після цього?
Мені треба зробити ботокс.
Головне, одне, що мене хвилює, між нами мир?
-Так. Мир. -Гаразд.
-Іди першою, ти відважна. -Авжеж, іду першою.
-Чекай! -Ми будемо позаду!
-Милі рибки! -Обережно в цьому взутті!
Емма перестрибує все, що на вигляд небезпечне.
Обережно.
РЕЗИДЕНЦІЯ ШІТС-ҐОЛДСТІНІВ
5 СПАЛЕНЬ — 4,5 ВАННИ — 418 М.КВ 1022 М.КВ. КЛУБУ
-Краса! -Привіт, дівчата.
-Привіт! -Як ся маєте?
-Цей будинок личить тобі, Джейсоне. -О, дякую.
Найкраще гніздо одинака!
Плануєш купити цей дім? Він точно тобі підходить.
-Я говорив із Джеймсом. -Я позадкувала.
Не впевнений, чи він би продав.
Якби продав, то десь за 100 мільйонів,
-але він пожертвує їх Музею мистецтва. -Овва.
Джеймс Ґолдстін дуже успішний бізнесмен.
Він купив цей дім понад 50 років тому. Один із найвідоміших будинків у світі.
Тут зняли купу фільмів і серіалів, зокрема мій улюблений «Великий Лебовські».
Архітектор — Джон Лотнер, мабуть, найвідоміший у Лос-Анджелесі.
Я це знала.
Учень номер один Френка Ллойда Райта.
І це, мабуть, його найславетніший будинок.
Він хоче, щоб люди могли побачити будинок.
Якщо добре знаю Джеймса, ми тут не просто так.
Він сказав, що ми можемо відсвяткувати тут десятиріччя «Оппенгайм Груп».
Маємо шанс хоча б на екскурсію, навіть якщо й не продамо.
Дуже радий бути в цім домі й оглянути його.
Мабуть, це мій улюблений неоглянутий дім у місті.
-Подумав, вам буде круто його побачити. -Супер!
Будинок має лише 418 квадратних метрів, а клуб — 1022 квадратних метрів.
-Що? -Чекай, тут є клуб площею 1022 квадрати?
-Крутяк. -Тут були одні з найкращих вечірок світу.
Граймо в теніс!
Кортить побачити, які на вигляд 100 мільйонів.
Гаразд, ходімо.
Пам'ятайте, у цім домі платиться за архітектуру.
-Не наткніться на скло, дами. -Ого!
Бомба.
-Стань у кутку. -Це як сцена з «Титаніка»!
-Еммо, відійди трохи назад. -Джейсоне, це ж як твій старий дім.
-Дивіться. -Відчиняється!
Відчиняється! Мати рідна!
Дивіться, яку класну шафу він установив.
Клас!
-Клас! Бомбезно! -Шикарно, правда?
Ніфіга собі.
Обожнюю шафу «Не знаю, що вибрати».
Ми всі її собі хочемо. Шафу, що крутиться.
Серйозно, можна номер того, хто її зробив?
-Що таке? -Боже. Що діється…
Боже, тут стільки фокусів.
-Джакузі. -Джакузі.
Туди кладуть тіла.
-Це джакузі. -Тіла! Щоб сховати тіло.
-Гаряче? -Так, я перевірила.
Підіймімося сходами, покажу збудований Джеймсом клуб.
-Усе гаразд? -Джею, мені щось зле.
Я трішечки посиджу.
-Точно? Посидіти з тобою? -Ні, просто якось недобре.
-За хвильку прийду. Я сяду. -Добре.
Останнім часом я відчуваю сильний біль,
і я знаю, що з ним треба щось робити,
але він різко наростає.
Станом на зараз
я відчуваю, що не можу ходити собі,
тож це трохи насторожує.
Мені точно треба з'ясувати, що відбувається з моїм організмом.
-Вона піде міряти його одяг? -Украде всі хороші речі.
-Клуб Джеймс! -Клуб Джеймс!
Ви готові?
-Овва! -Шикарний бетон.
-Як індустріально й брутально. -Круть!
Бомба.
Гляньте, яка стійка діджея!
-Так! -Так.
Хто хоче випити?
-Барменка до ваших послуг! -Я хочу випити!
Лос-Анджелес! Ловиш хвилю?
Так!
І тоді стрибаєш.
У людини точно немає дітей, якщо в неї вдома є клуб.
Насправді, може, це геніально.
Няня не знадобиться, бо ти ж удома, але додому можна приходити хоч уночі.
Молодець. Супер.
-Дякую. Сподобався мікс? -Чудовий мікс.
-Ого. -Привіт, Джеймсе.
-Привіт, Джейсоне. -Як ся маєш?
-Ого! Крутий офіс! -Завершуємо екскурсію.
Людина-легенда!
Ого. Це відпадний офіс.
Дуже приємно познайомитися з Джеймсом, що звів найвідоміший дім у Лос-Анджелесі,
але водночас я не дуже знаю, хто він.
Добре, ходімо надвір, оглянемо басейн.
-Гайда. -Дякую, Джеймсе.
Джейсон літає, як вітер,
бо він у кросівках, а ми…
Я хочу фоточку тут.
-Еммо, не виходь туди. -Що ти робиш?
Вона хоче, щоб хтось її сфоткав. Це схил.
Це найграндіозніший виступ у світі!
-Він навіть не прямий. Як по нім ходити? -Він навіть не прямий, Еммо.
-Ти здуріла. -Він похилий, на ньому не встоїш.
Покажи, якщо можеш.
-Кажу ж, він похилий. -Ти була хороша подруга. Любимо тебе.
-Емма з глузду з'їхала. -Кажу, можна.
-Трохи похило, але можна. -Боже мій, вона зовсім здуріла.
Сфоткайте хтось!
Пані та панове, це Емма за мить до смерті.
Сфоткала?
-Сфоткала. -Добре.
Дівчата, ідемо глянемо,
-як там Крішель. -Гаразд.
Ти в нормі?
Ага. Здається, що так. Як решта екскурсії по будинку?
-Чудово. -Так?
Будинок прекрасний. Клуб шикарний.
-Справді? -Шикарний.
Мушу йти побалакати з Джеймсом.
-Дякую, Джею. -Нема за що.
Чи можна попросити вас, дівчата, зробити послугу мені
та всім іншим? Стосовно ситуації в офісі?
Я вже поговорила з Ніколь
і сказала їй:
«Ти почала це,
і тепер це срач».
Так.
Однак цей срач ніколи навіть трохи не вгамується,
якщо всі не зможуть принаймні заспокоїтися.
Перепросити — це надважливо.
-Я вчу цього своїх дітей. -Так.
Просиш вибачення, і вже стає хоч трішки легше.
-Уже не… -Авжеж.
Не слід запрошувати на нічні вечірки,
але принаймні можна буде приходити в офіс не накрученою.
Ну, це показує, що ти раціональна людина, правда ж?
Я вважаю, що той, хто починає таке, — це людина, у якої…
-Більші яйця. -Більші яйця.
Так. Я спитала Ніколь, де ж її великі яйця.
Я така: «Зморщилися до родзинок?»
Навіть це. Бляха, це тупо. По-дитячому. Образливо.
-Так, але я… -Досить уже.
-Думала, це смішно. -Не смішно.
Це вже не смішно. Я взагалі не сміялася.
-Не смішно, бо це шкодить… -Гаразд… Вибач.
…психічному здоров'ю всіх в офісі, а не лише тих, хто причетний.
Шкодить мені, Мері, Джейсону, офісу, цілій нашій фірмі.
Це срач злих дівчат.
Це їдкий срач. Сраний срач якийсь.
Слід припинити всі ці дурні, дріб'язкові, дитячі коментарі.
Але це вона почала.
Вона розв'язала цю війну.
Я їй сказала. Глянула їй у вічі й сказала це.
Я не говорю ні за кого, лише за себе.
Не зношу… Мені неприємно навіть від розмов про Ніколь.
Вона може робити чи говорити, що захоче,
але до чогось хорошого це не приведе.
Ніколь розв'язала драми з багатьма людьми.
Вона була напосілася на мене, а тепер — на Емму.
І чвари, певно, будуть серйозні.
«Як собі постелиш, так і виспишся».
Звісно, я
напівтретя сторона,
але ви всі три — мої найближчі подруги.
Як на мене, вона зробила цей коментар про тебе, щоб уколоти тебе.
-Звісно. -Щоб уколоти тебе.
А коли ти зробила той коментар про Ніколь,
то хотіла вколоти, зарізати й убити.
І, авжеж, ти її вколола. Тому тобі треба перепросити…
Перепросити?
Пролунали бридкі судження,
і нема іншого виправдання, окрім як: «Я хотіла тебе вколоти. Вибач».
Цирк. Я не маю нікому цього доводити.
-Я розумію, про що ти. -Я не про це!
-Боже. -Я не хочу цього робити.
-Я не жартую. -Боже.
Лізете в мої справи? Лізьте. Я не маю нічого доводити.
-Слід говорити правду, чорт забирай. -Годі цієї фігні!
Така чутлива.
Я не можу.
Мене це стресує, а я вже й так у повному стресі.
Ти йдеш?
-Я не лізтиму в це. -Супер!
У мене станеться панічний напад. Мені треба йти. Я не можу!
Чекай!
Переклад субтитрів: Павло Дум’як