Můžu vás poprosit o další tři tequily? Nebo radši čtyři.
- Bre. - Ty mi chceš vypít panáka?
Jestli na něj stejně nemáš chuť.
Jo. Nemám. Vůbec.
Bre. Můžeme si promluvit?
Jasně.
Sním tenhle studený steak, abych nepila tequilu nalačno.
Zjevně jsme vykročily špatnou nohou. A můžu za to já.
Chci se ti omluvit, protože vím, že jsem byla ostrá.
Upřímně se ti omlouvám za všechno, co jsem řekla.
Jo.
Ráda bych to všechno smazala a začala s čistým štítem,
Třeba si sedneme. Dřív jsem tomu nedala šanci…
A proč se mi teda omlouváš?
Máma říkávala: „Když tě nenapadá nic hezkého, radši mlč.“
Mě kolikrát nenapadalo, a přesto jsem nemlčela.
Chtěla jsem tě ujistit, že už to nebude nikdo dál propírat.
Ani já, ani nikdo jiný.
Hraje tu roli spousta věcí.
Byla jsem na prohlídce s Amanzou
a ta se mě, jak to má ve zvyku, snažila utěšit
a říkala, že máš dojem, žes byla jen poslíček.
Žes řekla jen to, co si ostatní myslí.
Takže mě někdo pomlouvá?
Máš dojem, že tě někdo pomlouvá?
Podle toho, co říkala Amanza…
- Ale kdo teda? - To neřekla.
Řekla jsem jí, že si Chelsea připadá jako poslíček,
protože měla na rozdíl od ostatních odvahu říct to nahlas.
Bre se ptala od koho, ale já…
A víš, koho myslela?
Vím, co mi Chelsea řekla, když slavila narozky.
Jmenovala někoho?
Říkala, že ostatní si myslí…
To může být kdokoliv.
Řekla jsem jen to, co si ostatní holky stejně myslí.
Ony ti to řekly?
- Všechny kromě Mary… - Mary ne. Aha.
…se o ní vyjádřily podobně.
Když jsem viděla Emmu a Chrishell, jak se postupně sbližují,
doufala jsem, že je to upřímné.
Jsem za tu zlou, protože jsem řekla, co si ostatní myslí.
Co bylo, bylo. Teď už ji nikdo neodsuzuje.
Ale než jsme ji poznaly…
Každý k tomu něco měl.
Řeknu jen to, že když jsi nastoupila,
začaly tě poznávat a udělaly si názor podle toho.
Takže teď už mě nepomlouvají?
- Pokud vím, tak ne. - Dobře.
Až jsem si začala říkat: „Vy ji teda máte rády?“
„Fajn.“
Připadala jsem si blbě, protože kdyby to říkaly dál,
to, co jsem řekla já, by nevyznělo tak hnusně.
Štvalo mě, že najednou otočily!
Nechaly mě napospas, i když si původně myslely to samé.
A ty jsi teda názor nezměnila?
- Na tebe? - Jo.
Nemusím kámoškám všechno schvalovat.
Ale o to tě ani neprosím.
Takže chceš znát můj názor, aby se změnilo…
Ne.
Tak jak to myslíš?
Nevím, jestli to dokážu pustit z hlavy, protože jsi to asi myslela vážně.
Nebudu se vymlouvat, že jsem něco neřekla.
Řekla.
A omlouvám se.
Chápu a vážím si toho.
Jen mám problém ti odpustit,
když na mě máš tak vyhraněný názor.
Nevím, jestli to dokážu.
MAKLÉŘI Z HOLLYWOODU
Pojďte vedle. Něco vám ukážu.
REALITNÍ KANCELÁŘ OPPENHEIM GROUP
Máme pro vás překvápko.
No to mě…
Náš nový kancl.
- To je fakt mazec. - Je obří!
Je tu tolik světla!
Ty jo.
Před deseti lety jsme otevřeli kancl vedle.
Netušili jsme, jak budeme my i vy úspěšní.
Mohli jsme tam zůstat dalších osm let, ale vy jste chtěly víc.
Proto vám dáváme tohle a doufáme, že nám to vynahradíte.
Líbí se mi, jak to Jason hází na nás.
Musíme si pořádně máknout, aby se mu jeho hřišťátko zaplatilo.
Doba je zlá. Proto chceme vidět ještě větší nasazení, abychom to utáhli.
A teď legrace. Řeknu vám, co chystáme,
protože to bude nejnářezovější kancl široko daleko.
Nejen mezi realitkami. Prostě obecně.
Začnu tím hlavním.
Přímo tady bude tříapůlmetrový bar.
- To není to hlavní. - Hlavní?
- Police s alkoholem. - Otevírá až po 18. hodině.
- Nebo až něco prodáme. - Místo zvonění dáme panáka.
Fajn. Hlavně prodávejte.
Tahle stěna bude hustá.
Osadíme ji televizemi Samsung ve vintage rámech.
Nádherné obří lustry.
I tenhle sloup bude mít parádní design a osvětlení.
A kolem dokola lavičku.
Sem přijde kulečník.
- Shuffleboard, herní automat… - Co?
- A taky jukebox. - Mince z něj to celé zaplatí.
A tamhle v rohu bude parádní DJ pult.
Je to tak přehnané, že mi to hlava nebere.
Žádnou z těch blbin navíc bych si já do kanceláře nedala.
Jsem zvědavá, kolik toho tam uděláme.
V kanceláři se má pracovat, ne hrát.
Vždycky měl trošičku napoleonský komplex.
A tady je místo na čtyři řady po čtyřech stolech, celkem 16 stolů.
Teď je nás deset.
Takže se O Group možná rozroste.
Rozrosteme se.
Kdy to má být hotové?
- Brzo. A bude to… - Dřív než to vypadá.
Snad se těšíte.
Jsme světlou výjimkou na trhu.
Všechny ostatní realitky slučují pobočky, propouštějí.
Už tak čelíme překážkám.
A já vás teď prosím, abyste makaly a vydělaly nám ještě víc.
Musíme překonat vysoké úrokové sazby, tu novou daň a další omezení
komplikující rozvoj Hills.
Překonat fakt, že jsme přišli o 30 % luxusních…
Promiň.
Jo.
Teď asi nemám otvírat téma férovějších provizí…
- Ne. Přesně to děláme. - Ne, provize budou teď ještě nižší.
Jo!
Rád bych, abyste se taky těšily. Nechci být poslem špatných zpráv.
Ne. Těšíme se, ale bude to těžký.
Asi nám začíná docházet, že laťka teď bude hodně vysoko.
- Čau, brouku. - Ahoj.
Čau.
- Jestli budou průtahy, může za to on. - Dobrá práce.
Romain si to tu jen zaměří,
abychom věděli, jestli se sem vejde dětský koutek
pro Heather, mě, Bre…
- Jo. - Mary!
- Ne. - Ne?
- Nechápeš to? - Ne? Něco ti uniklo.
Jo. Nechápe. Ale ona jo!
- Počkat, takže vy… - Cože?
Ježiši!
To to trvalo.
Dobrý!
- Proboha! - Takže souhlas?
- Ty kráso! - Bože!
- Nejsme zrovna nejbystřejší. - Ty kráso!
Musíme zazvonit, Jasone. Kde je zvon?
Díky za oznámení.
To naše mělo být hlavní, ale…
Mary vám ukradla slávu.
- To jo. - Pardon.
- Moc vám to přejeme. - Díky!
Jasone, nečekala bych, že tě to tak rozzáří.
- Dvě frozé. - Nádhera.
- Čau. - Co to přišlo za kočku?
Co se děje? Mám odložit rukavice?
Dozvěděla jsem se, že se náš rozhovor z mé narozeninové oslavy donesl k Bre.
Hodně ji to rozzlobilo,
protože měla dojem, že ji ostatní pořád pomlouvají.
Já neřekla, že ji pořád pomlouvají.
A o tom našem rozhovoru jsem Bre říkala,
aby na tebe neměla takovou pifku.
- Abys ji neštvala ty… - Ale všechny holky?
To ne.
Věřila jsem ti, ale teď musím ostatním vysvětlovat,
proč si hraju na jejich mluvčí,
protože sis pustila pusu na špacír a řeklas Bre něco, co se jí dotklo.
Nebrala jsem to jako tajemství.
Když to mezi mnou a Bre začalo vřít, proč ses tehdy neozvala
a neřeklas Bre, že nejsem jediná, kdo to tak vidí?
- Ani v Palm Springs. - Do tvých narozek jsem nevěděla,
že to o ní říká i někdo jiný.
- Byla to pro mě novinka. - Vážně, Amanzo?
- Fakticky. - To je lež.
- Vědělas to. - Když se ti podívám do očí
a řeknu ti, že jsem něco nevěděla, tak laskavě netvrď, že lžu.
Vědělas to.
- Vždyť jsme si kvůli tomu Bre googlily. - Trpíš přeludy.
- Netrpím. - Googlily?
Jak ses to teda dozvěděla?
Že má dítě s Nickem Cannonem?
Jo.
Jak vím, že je únor?
Zkrátka jsi věděla, co si o tom ostatní myslí.
Chelsea štve, že si pod sebou podřízla větev.
Snaží se to vyřešit tím, že s sebou stáhne všechny ostatní.
Přidala ses do naší rodiny. A co jsi tady, pěkně to tu jiskří.
- Nech toho. - Nemusíš si tu připadat vítána.
Nejde o rodinu. To bych se nepřidala.
Rodinu už mám a nevstoupila jsem do ní…
To se máš.
…podpisem smlouvy s Oppenheim Group.
Tím vás všechny nepřijímám za své.
- Chtěla jsem pomoct. - Stěžovala jsem si, a tys to rozmázla.
Ne úmyslně.
Vůbec si neuvědomuje, co způsobila.
Amanza nesnáší konflikty a tím, že se jim snaží vyhnout
a odmítá přiznat, že řekla něco, co neměla,
akorát hází ostatní pod vlak.
Způsobuje povyk, a přitom dělá, že je nad věcí.
V kanceláři máme velký problém být k sobě upřímné.
A ty se snažíš pasovat do role nějaké sjednotitelky,
ale jen se otočíš, nadáváš ostatním do krav.
Já o sobě nikdy neprohlásila, že se vás snažím udobřovat.
Jen to tak všichni vnímají.
Když mám na něco názor, jasně se vyjádřím.
Podle mě jsi to zvorala. Znám tě dlouho na to, abych to poznala.
Co se týče té věci s Nicole, nevěděla jsem, na čí straně jsi.
Řekla jsem jí, že to začala. A ostatním, ať jí nejdou po krku.
To mi přijde dost upřímné.
Spíš to hraješ na všechny strany.
Záleží, s kým zrovna mluvíš, protože Emmě pak řekneš:
„Možná za to může Nicole.“
Problém je v tom, že ostatní často neříkají pravdu.
Jinak bych názor neměnila.
Někdy je těžké se v tobě vyznat.
- Není. - Ale je.
Nemám ráda, když někdo popírá svá vlastní slova,
i když vím, že je vyřkl.
Když jsme sem přišly,
měla jsi za to, že jsem čeřila vodu a házela ostatní pod vlak.
Neděláš teda teď úplně to samé?
Nebo je ti to jedno?
Docela je.
Moc to neřeším.
Vážně.
Aspoň jsem tě upozornila na pár věcí, o kterých jsi možná nevěděla.
Když se tě někdo na něco zeptá, nepodávej polovičaté informace.
Buď řekni všechno, nebo nic. Je to pak snazší.
- Vážně? - Vážně.
- S Bre se ti to osvědčilo? - Do toho se neser.
Tobě bych mohla říct to samý.
Já neřeším ostatní. Řeším sebe.
Nepřijde mi.
CHRISHELLINA FENKA
Ahoj.
Čau. Ježiši!
Tobě to sekne.
Nesu košík plný deček.
- Co to je? - Ahoj!
- Růžová! - Žabky a pohodlíčko.
Dozvěděla jsem se, že musím ihned na operaci,
protože mám na vaječníku obrovskou cystu.
Kdyby praskla, mohla bych přijít o celou dělohu.
Ta je krásná.
- I ten košík. - Můžeme pod ni.
- Kdes vzala ten košík? - Můžeš tam dát něco pro Gracie.
- Malinová jiskra. - Můžeme si ji zapálit.
Vidím ti až… Vystrkuješ na mě zadek.
Promiň!
Chtěla jsem zapálit svíčku svíčkou, ale nevyšlo to.
No nic. Tady máš ještě přáníčko.
Jsi zlatá!
„Mám tě ráda, až to bolí. Vždycky tu pro tebe budu.
Těším se, až spolu budeme jako stařenky bydlet a hrát opilecké hry.
Mám tě ráda. Tvá ujetá kámoška.“
- Mám tě ráda. - Taky.
Díky. To je milý. Udělalo mi to vážně radost.
Ráno jsem se vyděsila, protože jsem se vzbudila celá mokrá.
Volala jsem doktorce.
Říkala, že ta cysta na vaječníku mi rozhodila celé tělo.
- Blázní mi hormony. - No jasně.
Cítím, že rychleji startuju. Jsem napružená, vyjíždím na ostatní.
Přitom taková nejsem.
Přijde mi, že mám vysoká očekávání…
Já nevím. Prostě…
Stresuju se tím, že chci mít všechno správně.
A někdy je to těžký.
Člověk řeší každý den spoustu věcí.
A já bývám pokaždé zklamaná,
že reaguju tak, jak reaguju.
Nechci hned vyjíždět.
Nechci…
Víš co, prostě…
Já nevím.
Prostě na někoho vyjedu a pak si nadávám.
Myslím na to…
Já to neřeknu.
Co?
Chci, aby na mě rodiče byli pyšní.
- Promiň. Nechci bulet. - Ne!
- Nic se neděje. - Dobře.
Promiň.
Ne.
Zalezu si k tobě pod deku a přitulím se.
Počkej. Oni na tebe jsou pyšní.
Jsem z toho na nervy.
To je jasný.
Určitě jsou na tebe pyšní. Vážně.
Co bych za takovou dceru dala.
Posledně jsem byla v nemocnici…
když mi umřela máma, takže si to všechno nějak víc beru.
Rodiče jsou po smrti.
Co umřeli, stalo se toho tolik.
Někdy přemýšlím, co by na to řekli, co by si mysleli.
Nepochybuj o sobě.
Jsi nejlepší člověk, jaký můžeš být.
To není pravda.
Prostě na to myslím.
Rodiče se na tebe shora koukají a jsou pyšní na to, cos dokázala,
na to, jaká jsi žena.
Já nevím.
Vždycky slyším v hlavě: „Neměň se.“
Bojím se, aby nebyli zklamaní.
Promiňte.
HOT JÓGA
Půjdeme do polohy střechy.
- Výdech a dolů. - Prasknou mi silikony.
Lokty k žebrům.
Fakt mají namále.
To snad ne.
Do sedu, pánev dolů.
Tímhle uvolníte bederní páteř.
A taky kůži na obličeji.
Bude svěšená.
Botox v hajzlu.
A nahoru do půlměsíce. Ohněte se v kolenu.
Výdech do bojovníka.
Hot jóga mě bavila už dřív, ale co jsem těhotná,
snažím se o sebe obzvlášť dbát po fyzické i psychické stránce.
Takže tahle soukromá hodina s Amanzou je pro mě ideální.
Tak jo. Palce k sobě.
V novém kanclu chybí místnost na jógu.
Jediná věc, kterou opomněl.
Jo.
Myslíš, že ho trápí, že do toho sype tolik peněz?
Nepřijde mi.
Dělá si, co chce. Vždycky mu to vyjde, ale…
Kdy Jason na někoho dal?
Namaste.
- Namaste. - Namaste.
Na mír v kanceláři.
A neserte se ostatním do života.
- Čau. - Čau, kočko.
Jak se máš?
Dobře.
Co se děje?
Musíme si promluvit.
- Ježiši. O čem? - Mám na tebe takovou drobnůstku.
- Děkujeme. - Na zdraví!
- Není zač. - To bodne.
Tuhle na té oslavě za mnou přišla Bre a byla naštvaná.
Amanza jí prý řekla, žes rozhlašovala, že jen tlumočíš
názor ostatních na její vztah.
Tlumočila jsem názor všech kromě Mary.
Než s námi začala dělat, všechny jsme si říkaly,
že to, jak to mají, je dost zvláštní.
Já v tom byla nejhlasitější a nejupřímnější.
Amanza se taky ozvala.
- Ano. - Ano.
Přesně. Proto jsem se s ní sešla a ptala se, na čí straně je.
- To mě taky zajímá. - Na čí?
Kam vítr, tam plášť? Tak to má?
Asi dělám něco špatně. Chci být taky šťastná Mary.
Tuhle jsem mluvila s Chelsea.
Sere ji, že jsem Bre řekla, že měla dojem, že jen tlumočí názor ostatních.
Prý jsem to akorát zhoršila.
Čeřím vodu a mám se do ostatních přestat srát.
Celkem drsný.
Všechny jsme si blízké.
Dobře ví, že Bre už nikdo nepomlouvá.
Mohla jí to jasně říct.
Mohla jí vysvětlit můj pohled na věc.
Ale místo toho řekne, že ji všechny za jejími zády pomlouváme.
Nějak se nám tu hromadí nedorozumění.
A mají společného jmenovatele?
Obě víme, že Amanza ráda čeří vodu.
Prostě šíří drby.
Když už chce pomlouvat, měla by si nejdřív zjistit fakta.
Nevím, jak k tomu dochází, ale sakra dost se toho ztrácí v překladu.
Přijde ti, že zbytečně do všeho strkám nos?
- Že čeřím vodu? - Taková už jsi.
Ale neřekla bych, že čeříš vodu. Podle mě se snažíš pomoct. Jsi hodná.
Nemyslíš to špatně,
ale holky mezi sebou mají spoustu sporů,
tak z toho pak vzniká změť šílenství, ze které není cesty ven.
- Je těžké být s každým zadobře. - Jo.
Ale taky je těžké mlčet a k ničemu se nevyjadřovat.
Jednou se zastává Nicole, pak zase Chrishell.
- Nechápu ji. - Ať už si vybere.
Na čí straně teda je?
V jednu chvíli Nicol pomlouvá, a za chvíli za ní běží…
„Já tě mám tak ráda!“
Je jako palačinka. Chvíli na jedné straně, chvíli na druhé.
- Sem tam. - Jo.
Mám radši vafle.
Řešíme tady zlomyslnost, šikanu a jak je důležité být neutrální,
a ty přitom děláš přesně to, co ostatním vyčítáš.
Takže jsi ještě k tomu pokrytec.
Ta, která nám říká, ať se neštěkáme, je příčinou všeho toho štěkání.
Už se nebudu snažit pomáhat.
Je to totiž neopětováno, nepochopeno a chybně vykládáno.
K ničemu to nevede. Teď už to vím.
Seru na to.
Dobře děláš.
Mám ty holky ráda, ale nasrat. Ať si to vyřeší.
NOVÁ KANCELÁŘ O GROUP
- Čau. - Máš se?
Copak?
Chci ti něco ukázat.
- Podlahová prkna. - Hezký.
Necháme je vybalená, ať se aklimatizují.
Na kolik vyjde metr čtvereční?
Asi 134 dolarů a 50 centů.
V balení jsou prkna dlouhá 180, 120 a 60 centimetrů.
Ale 120 a 60centimetrová jsou na nic, protože chci rybí kost.
- Takže použiješ každé třetí prkno? - Jo.
Takže to bude stát nějakých 270 dolarů za metr.
- Spíš 215. - Dobře.
- Vybral bych jiné dřevo, ale co už. - Mně se tohle hrozně líbí.
Tohle bylo samo o sobě za 100 000.
Tolik stál můj nový Range Rover.
- Ale je to hlavní středobod kanclu. - Co není uprostřed.
Na tomhle nemůžeme šetřit. Bude to krása.
To říkáš o všem. Na čem teda ušetříme?
Hele. Třeba tady.
Místo plynového krbu tu budeme mít zvlhčovač vzduchu.
- Pára z něj bude vypadat jako oheň. - Jo.
Takže platíme jen 10 tisíc místo asi 15.
Šetření si představuju jinak. Na kolik nás to celé vyjde?
Na milion a půl.
Ty vole, to mi ani neříkej. Přešvihl jsi rozpočet o 50 procent.
Abychom na ten kancl měli,
makléři budou muset letos na prodeji vydělat o 80 až 100 milionů víc.
To je mnohem víc, než se od nich očekávalo.
A dokud to nevydělají, budu nervózní a taky trochu nasranej.
Nemůžeme to osekat a nevyhodit za tohle 75 táců
a dalších deset za nějaký pitomý krb?
Snažím se to dotáhnout.
Chápu, ale já vidím jen dům za pět milionů, dům za osm.
Co všechno musíme prodat, jen abychom na to měli.
Tenhle kancl nám pomůže. Bude to mazec.
Brett si to moc bere.
Rozpočet přetáhnu pokaždé.
Vždycky u toho byl a ví to.
Až uvidí, jak neskutečně to tam bude vypadat,
řeknu mu jen: „Já ti to říkal.“ Otočí a bude se tím všude chlubit.
Počkej, až tu bude kulečník a bar.
- Kolik stál kulečník? - Čtyřicet táců.
- Do prdele práce. - Bude to sranda.
Nejradši bych ti dal pěstí.
Nešlo by to někomu pronajmout a ušetřit miliony dolarů?
- Ještě je čas to utnout. - Já ale nechci.
Hrozí nám, že přijdeme o všechny provize od kupujících,
makléři mají poloviční množství zakázek.
Ztrácíme klienty z krypta a technologií. Proč jsme tady?
Nějaký podnik tu zkrachoval.
Otevíráme tři kanceláře za rok, výdaje dva a půl milionu.
Přijde ti to chytrý?
Víme, že se trh vzpamatuje. Když expandujeme teď,
budeme u toho hned od začátku.
Ostatní budou dva roky pozadu. Nemám strach.
Jsme chytřejší než oni. V téhle skvělé kanceláři něco vymyslíme.
Vždycky nám to vyšlo. Vyjde to i teď.
Začni tomu věřit. Musíme být tým.
Však jsme byli, ale nesmíš dělat hovadiny.
Tohle není hovadina.
Jayi, to teda je.
Podle mě nejsi racionální. Nemůžu ti pokaždý slepě věřit.
Brácho, jsem tu každý den, aby to co nejdřív bylo.
A ty najednou přijdeš a začneš frfňat, jak je to drahý.
Někdo tě krotit musí. Děláš si, co chceš!
- Tak si vymysli něco lepšího. - Vymyslím. Za osminu ceny.
- Tak do toho. - Ne. Sereš mě.
Jo a AV systém nás přijde na 100 000.
Už jsem zaplatil zálohu.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček