До речі, що там по сусідству?
Дорого, але рухаємося.
Це унітаз, у який кладеш гроші й змиваєш.
- Він постійно змиває. - Хіба це не концепція нового офісу?
Уже починаю так думати.
Я в захваті від нового жіночого туалету. Це буде прикольно.
Зараз робимо в жіночому туалеті куток для макіяжу.
Ти серйозно?
Будуть два умивальники. Вбудований умивальник й окремий.
Зможете всі причепуритися.
Ти хоч поставив умивальник у чоловічому?
Щоб мити руки, якщо ви взагалі миєте?
- Класно пожартувала! - Усім привіт.
- Привіт, Челс. - Сьогодні гарний день!
Я щойно закрила... Більше руху стегнами.
Я...
Я щойно відкрила... Угадайте!
Крішель називає це двозначним числом. Так? Двозначним?
- Двозначним? - А, Малголланд?
- Так! - Так!
МАЛГОЛЛАНД-ДРАЙВ 6 СП. — 9 ВАНН — 1007 КВ.М.
Я вдячна, що Джейсон довірив мені цей мегалістинг.
Завжди ставлю собі дуже високу планку, та цю планку поставив мені Джейсон,
і це окупилося.
За два тижні я отримала три конкурентоспроможні пропозиції,
одна з яких була цілком готівкова й без загроз.
Я маю продовжити цю динаміку й отримати ще один такий самий або більший лістинг.
- Дзвони! - Дзвонити?
- Зараз. - Так.
Повторювати не треба. Готові?
- Так! - Так!
- Двозначне число, малята! - Двозначне число!
Шикарно затарабанила!
Типовий стиль Челсі: дуже голосно, розтягнуто й дратує.
- Чесно, щиро тебе вітаю. - Дякую, зозулько.
Чому воно не підіймається?
Не звикайте, що я продаю дім за десять млн,
бо дзвін звучатиме часто.
Я гойдайтимуся на ньому.
- Джейсоне, можна гойдатися на ньому? - Точно можна залізти.
- Авжеж. - Справді?
- Авжеж, можна. - Мати рідна!
Ану, лізь!
- Що? - Що?
Боже. Точно лізу наступного разу.
Який у нас в офісі страховий поліс?
Господи!
- Що? Господи! - Та ти що!
Боже, обережно!
- Він злізе. - Боже.
- Злізай сюди! Це... - Гаразд...
- Так! Я напоготові! - Боже мій. Є.
Я хочу вилізти!
Усе, достатньо.
- Я нізащо цього не робитиму. - Нізащо.
- Еммо, у тебе посвітліло волосся. - Висвітлила його!
- Ага. - У мене засмага з Кабо.
- Бачу, бачу! - Коза.
У когось є реквізити спа в Кабо?
Ви всі повернулися з Кабо. То ви там бачилися?
- Ні. - Ні!
Скоро їдемо туди.
- Так, будемо там. - Справді?
Може, хочете з'їздити на вихідних.
- Справді? - Так.
Хтось бачив новий офіс? Ніхто, правда?
Так. Лише на фото.
- Це запрошення? - Так, ми працюватимемо.
А ви відвідаєте нас.
Якщо всі поїдете, з радістю покажу.
Проведемо екскурсію й покажемо нерухомість. Там вона бомбезна.
- Супер! - Їду, якщо більше ніхто не запрошений.
Амінь.
Злюка.
Я знайду там вам житло.
Зробимо екскурсію по новім офісі й нерухомості. Було б весело.
Групові поїздки в «О Груп» —
це зазвичай, як каже Крішель, триндець повний.
Як тамтешній ринок?
- Гроші крутяться? - Крутий, може, і занадто.
Я голосую за переведення.
- І я! - Ми хочемо, щоб нас перевели.
- Можна нас у Кабо? - Якщо ви там приноситимете гроші...
Я там усе порву. Прийду в бікіні на зустрічі по лістингах.
Емму в бікіні на всю головну сторінку офісу в Кабо.
На краю пейзажного басейну.
- Так. - Ні.
Лише ти в бікіні, на машині абощо.
- На пляжі. Це ж Кабо! - Гаразд.
Каже: «На машині!»
Лиш не на краю того, від чого можна вмерти.
- Ага. - Я не зроблю цього задля тебе.
У мене тут чек на 10 000 доларів.
- Підписати собі? - Собі?
- Собі. - Це Мері.
- Принесу його їй. - Гаразд.
Як там Мері?
- Через силу, але бореться. - Ясно. А Роман?
Дуже її підтримує.
Каже їй: «Тільки не тисни так на себе. Усе гаразд».
Частково вона переносить цей тиск на нього.
Вона боїться, чи вони взагалі можуть мати дітей.
- Ясно. - Аманзо, ви говорите про Мері?
- Так. - Що таке?
У неї стався викидень.
Два дні тому.
Господи.
- Не знаю, чому я така емоційна. - Ти постійно... Це дуже важко.
Це кошмар, коли ти
проходиш через це.
Але
все ще буде. Просто не зараз.
У мене сталися два викидні. Це величезна травма.
Певний час потрібна підтримка, аби ти переварила це.
У твоєму випадку ти потребувала підтримки?
Я буквально зачинилася вдома. Дівчата вдерлися до мене.
Я не брала слухавки, не виходила, ні з ким не говорила.
Хороший той друг, який уміє вдертися.
Сто відсотків. І я потребувала цієї підтримки більше, ніж думала.
Людина не знає, як вона це переживе.
Це важко, розумієте? Особливо, коли чогось бажаєш.
Отаке. Це сумно.
Гадаю, крім цього ще існує суспільне клеймо.
Жінки іноді відчувають сором,
хоча це останнє, що вони мали б відчувати.
Не хочеться, аби думали, що з тобою щось не так,
чи питали: «Що ти зробила не так, що сталося?»
Тому багато хто цим не ділиться.
Так, це жахливо, бо ти не знаєш, чи зможеш
народити повністю доношену дитину, поки не завагітнієш.
Знаю, це трохи заскоро,
та, може, поїздка в Кабо пішла б їй на користь і відволікла б її.
Запросите її в Кабо, глянете, як вона?
- Запитаємо її за кілька днів. - Так.
- Рана дуже свіжа. - Їй піде на користь.
Чесно кажучи, треба якось помогти й Роману,
бо всі завжди в такій ситуації думають про жінку.
- Цілком згодна. - Роману теж боляче.
Заради Мері він намагається бути суперсильним, це класно,
- але він спустошений. - Сто відсотків.
- У них ще народиться малюк. - Так.
ЗАХІД СОНЦЯ НА ПРОДАЖ
- Наша машина тут пасує. - Шик!
Доброго дня!
Ласкаво просимо.
Приголомшливо.
Яка тут краса!
Я бачила дім на фото, але наживо він ще кращий.
- Спасибі. - Я Крішель.
Меттью, агент по цьому лістингу. Це Орі, дизайнер.
- Вітаю. - Брі, ти знаєш забудовника.
Забудовника, так.
Я вирішила прийти, бо бачила дім на фото, і дизайн бомбезний.
- Круть. - Дякую.
Мій тато будував готелі.
Тож коли я будую, то завжди хочу створити простір,
який огорне вас неймовірною розкішшю.
Це я й бачу. Так я це й уявляла.
Моя улюблене тут — головна ванна кімната.
Це, мабуть, найкрасивіша ванна в усьому Лос-Анджелесі.
З висувним мансардним вікном, краса.
Цей дім прикольний.
Хай там що, ми з радістю допоможемо.
- Супер. Спасибі! Дуже дякую. - Щиро дякую!
АНДЖЕЛО-ДРАЙВ, БЕВЕРЛІ-ГІЛЛЗ, 5 СП. — 7 ВАНН — 545 М.КВ.
ЦІНА: 13 498 000 ДОЛАРІВ
КОМІСІЯ: 404 940 ДОЛАРІВ
Це точно схоже на елітний бар, який можна відвідати в готелі.
- Мені подобається! Так! - Правда?
Це холодильник? Дивись.
Це красиво.
- Боже, це так круто! - Гарно.
Абракадабра.
- Гаразд, ні... - Це так прикольно.
- Хочу побачити цю ванну. - Гаразд. Дивимося.
Боже мій.
Ви жартуєте, чи що?
Прикольно.
У ванній кімнаті біля ванни є камін?
Стривай.
- Так! - Овва!
- Боже, це так класно. - Мати рідна.
- Нічогенько. - Це офігенно просто.
Це найкраща ванна, яку я бачила. Ходімо далі.
Дивимося.
- Ану... Диви. Моя гламурна зупиночка. - Боже, це щось із чимось...
А як круто пахне. Опа.
Це мій розмір?
Припини. Чекай.
Боже, я хочу їх приміряти. Стережи, щоб вони не зайшли.
- Дай гляну. - Боже, підходять!
- Припини! - Диви, які красиві!
- Боже. Дуже гарні! - Гадаєш, вони помітять?
- Добре, погляньмо на головну спальню. - Гаразд.
Нічогенько.
Це не те, чого я очікувала. Краєвид...
Краєвид гарний.
- Клас. - Я б посадила більше дерев...
Цілком згодна.
Я можу сказати: «Якщо купите, я досаджу дерева».
Серйозно, дерева? Круто закриваєш угоду.
- Випробувано з клієнтом Беном Сіммонсом. - Гарно.
- Скільки коштував будинок? - 17,5.
Ага, ясно. Зрозуміла.
Я сказала: «Або ви отримаєте чашку для чаю або щось таке...»
«Тримайте подарунковий кошик вина "Оппенгайм Груп"».
Господи. Це була б неповага.
Так, це неповага.
- Навіть при недорогому домі. - Точно.
Але стосовно офісу: я хотіла побалакати
й спитати, що ти думаєш про Кабо, бо ви ніби поладнали.
Челсі каже, ви поговорили.
Челсі наговорила.
- О ні. - Не знаю.
Я не вірю, що те вибачення на вечері було справжнє.
Мені здається, що вона шукала союзників, які теж мене не люблять.
Але не знайшла їх.
А тепер, коли я всім подобаюся, вона дає задню.
Чекай, що? Я ж думала...
Я геть заплуталася, бо після розмови з нею
я думала, що ви вже все з'ясували,
і здавалося, що вона щиро просить вибачення.
Це не дуже було схоже на вибачення. Хіба що для Челсі.
Підійди й скажи: «Я перейшла межу, зробила фігню.
Набазікала про твою сім'ю.
Мені не до душі твої стосунки, бла-бла.
А я намагаюся поладнати лиш тому, що ми колеги».
Я куди більше поважала б отаке. По головних пунктах, стерво.
Я відчуваю низьку реакцію від Ніколь, яку нещодавно перепросила.
Я думала, вона теж попросить вибачення, але дарма.
Вона просто витріщилася на тебе? Не сказала: «І ти мені пробач»?
- Не взяла відповідальності? - Ні.
Ясно. Не люблю я її.
Я сказала їй за вечерею: «Тсс».
- Так? - Так. А, тебе не було. Забула.
Я сказала: «Годі вже твоєї ментальності жертви».
Досить уже цієї розмови.
Тоді втрутилася Аманза, і я кажу: «Ні, не лізь ще ти».
- Хто втрутився? Аманза? - Аманза.
Бо мені здається, вона завжди грає миротворицю,
але часом треба сказати: «Це є так і так».
- От, розумієш? - Тобі точно треба їхати в Кабо.
Я й хочу добре провести там час.
Хочу розслабитися й випити текіли в барі.
Я хочу бути собою, але це неможливо біля людини, якій недовіряєш.
- Так. - Тому це трохи...
Я не здивована, що Брі вагається стосовно Кабо,
бо, чесно кажучи, я теж.
У мене зараз ця драма з Ніколь.
Мері-Лу тут ходить-говорить, що я досі маю почуття до Джейсона.
Тому тут є ймовірність, що це буде срач.
Знаєш що? У нас буде аварійний вихід, знаєш, як аварійні ряди в літаку?
Яке наше кодове слово? Ми скажемо його, і все, без питань, вони підуть.
- Що б вибрати? - Текіла?
Не спрацює. Скажемо «текіла», а ти така: «Гайда!»
Гаразд, який алкоголь ти ніколи не питимеш?
- Вино «Оппенгайм». - Вино «Оппенгайм».
Якщо ти це скажеш, ми зрозуміємо, що ти маєш на увазі.
- Наше кодове слово. - Згода.
Зазвичай моє слово в червоній кімнаті,
- але нехай. - Так. Гаразд.
Вітаю, як ви?
ЕММА
Вітаю.
Як гарно!
- Боже, Еммо! - Привіт!
- Я принесла шампанське, дами. - Це неймовірно!
Матінко!
Я дружу з Еммою з дуже багатьох причин.
Ви завжди можете виплакатися їй,
але не брехатиму,
те, що вона заправляє літак для наших мандрів, — це мегабонус.
- Так! Нам потрібна музика. - І вай-фай.
Почекаємо до заходу сонця.
Добре?
- Я це передбачала. - Тріснув.
Ти справді думала, що твій важкий телефон утримається на пластику?
Так, це вже твоя вина!
У мене диплом економіста, а не фізика, ясно?
Дехто з нас п'є лише раз на рік,
а коли п'є ковток, то вже голова обертом.
Кажеш це щоразу, коли я п'ю з тобою.
- Усі з нас уже бували в Кабо, так? - Крім мене!
- Ти ні? - Що?
- Отакої. - Ні.
Пора, позбавимо тебе незнання Кабо.
- Пуерто-Вальярта, Пунта-Міта, в Кабо ні. - Ага.
Позбавимо жорстко, дівулю.
Я знаю, що у вас із Ніколь були проблеми.
А як тобі те, що ви подорожуєте знову з Ніколь?
Цього разу ми житимемо окремо, гадаю, це допоможе.
Я засвоїла урок минулого разу.
Коли ми були в Палм-Спрінгз.
Я думала, ніколи не буду в одному домі,
якщо це не мій близький друг.
Джейсон дав нам велику віллу, це чудово,
але ми можемо взяти свою.
Я не житиму в одному домі з ким-небудь,
бо ти потім почуваєшся твариною в клітці,
і врешті-решт хтось опиниться в мексиканській в'язниці.
Тож я житиму окремо.
Я намагатимуся непорушно оберігати свої кордони, та й усе.
Бо річ ось у чому.
Донині я не знала, що ми не житимемо всі в одному великому домі.
- Ти не знала? - І тепер я така...
- Ти стовідсоткова запрошена в наш. - Звісно.
- Але це якось... - Я розумію.
Фігня якась, їздитиму на таксі туди-сюди.
Це як із розлученими батьками.
- Вихідний у мами, інший у тата. - По Палм-Спрінгз іноді треба розлучення.
Ця поїздка мала б звести нас докупи,
але Крішель й Емма окремо,
тому мета поїздки вже зараз зводиться нанівець.
Я проповідую, що «О Груп» і мої друзі — це моя сім'я.
Тому що в мене було гівняне дитинство, гівняне виховання,
деякі члени моєї родини гівняні.
Ці люди для мене як сім'я.
Я зла, бо не знала, що ми всі не в одному місці.
Я розчарована.
Тобто ви житимете окремо.
Хто ще житиме... Очевидно...
Розумієте, про що я? Хріновенько бути посередині.
Дякую, що дозволили мені летіти вашим літаком,
аби потім жити окремо.
- Я ж і на вечері з вами не ходитиму. - Ні, ми ходитимемо на одні вечері.
Ми будемо бачитися під час цієї подорожі, але не мусимо сидіти разом.
Не мусимо тусити вкупі.
Відриватися.
Так, ми зосереджуємося на позитиві. Щиро дякую, Еммо.
Сила жінок!
- Так, сила жінок. - Владні леді. Стань тим, ким хочеш!
- Так. - Ким мрієш.
Я старанно працюю, щоб дбати про людей, яких люблю
і які мені важливі, тому... Цей літак свідчить, що я кар'єристка?
Може, якби Ніколь перепросила у Крішель, була б тут.
- Ми приземляємося. - Ану.
Я готова до Кабо.
Тримаюся за «Шанель»!
Прилетіли!
На розслабончику.
Гарно! Приємний вітерець.
Що робимо? Хто куди їде?
Дівчата, ми зустрінемося з вами за вечерею й побачимо вашу чудову віллу.
Спасибі.
- Якого біса? Чого... - Що?
От-от побачимося.
СЙЄЛІТО ДЕЛЬ МАР ОРЕНДА НА ВІДПУСТКУ
КАБО-САН-ЛУКАС, МЕКСИКА 8 СП. — 9 ВАНН — 12 140 М.КВ.
175 000 ДОЛАРІВ НА ТИЖДЕНЬ
Кортить побачити офіс.
Точно, ти ж ще не бачила.
- Будеш там завтра? - Я буду там щодня.
- Цього тижня в мене купа роботи. - Коли я не з вами, я в офісі.
А ми працюємо й стрибаємо в басейн.
Супер. Це круто.
Це не хріново.
- Ага. - Геть зовсім не хріново.
- Сеньйорито, вітаю в Мексиці. - Добривечір.
- Вітаю в «Каса Сйєліто». - Дякую.
Будь ласка.
- Приїхали! - Привіт, Альберто! У тебе гарні ямочки.
Дякую. Ласкаво просимо, сеньйорити.
- Привіт! - Леді!
- Привіт! - Як воно?
Ласкаво просимо до Мексики!
Ага.
- Привіт, золотий! - Як ти, сонце?
- Привіт! - Привіт!
- Як ти, золота? - Розкішно.
- Радий бачити. - Привіт.
- Як ся маєш? - Ви літаком?
- Добре, як ти як? - Так.
- Овва. Оце ви постаралися. - Ви ще вдень не бачили!
І не бачили всього. Понад 12 тисяч квадратів, очманіти.
- Власний пляж. - Так.
Топмісце для відпочинку тут, затока Чилено?
Це, мабуть, найдорожчий дім у Кабо.
- За сто мільйонів доларів. - Ну й ну.
- Щоб я здохла! - 12 тисяч квадратів.
Господи. Хочу все оглянути.
- Ходи до басейну. - Так?
- Це океан. А це все пляж. - Джейсоне, мені бракує слів.
Я щодня бачу гарні будинки. А це неймовірно.
Якби Крішель й Емма побачили цей дім, вони б очманіли.
Буду їх спокушати лишитися в цім домі, не брехатиму.
Він справді крутезний.
Джейсоне, цукерочка.
Як там ваш шикарний приватний літак, на який мене просили не приходити?
Запросили, а потім отак?
- Ага. - Я думала, тебе не запросили.
- Про нас подбали. - Це гарно.
Ми б все одно прибули, але Емма взяла літак й запросила нас.
Я не радий, що в нас тут дім за сто мільйонів,
а Крішель й Емма живуть деінде.
Я не знала, що хтось десь житиме окремо,
поки ми не сіли в літак.
Некомфортно перебувати в «Оппенгайм Груп» посередині.
У мене навіть через Ноа й Брейкера такого стресу нема.
Ми з Бреттом улаштували топвечерю.
Хочеться випити з подругами, але я щаслива, що я тут.
Ця місцина неймовірна. Ми повеселилися.
- Авжеж. - Коли вони сюди приїдуть,
я хочу далі веселитися.
- Сподіваюся, вийде. - Ага! Так.
Треба переодягнутися й підготуватися. І знову сюди.
- Вибираймо кімнати. - Гаразд, супер.
Крутяк!
Офігіти!
Це моя... Що? Сонце, Аманза може зайняти цю кімнату!
- Я ж казав, це гарний дім. - Що?
Це моя кімната!
Я така щаслива!
- Непогана. - Позначаю її своїми туфлями.
- Забирай! - Позначаю своє володіння.
Ви бачили цю ванну кімнату з душем надворі?
Можливо, це найкраща кімната, у якій я коли-небудь зупинялася.
ЛОС-АНДЖЕЛЕС, КАЛІФОРНІЯ
МЕРІ Й РОМАН
- Гарно. - Ага.
Спасибі.
- Я залишу вам меню. - Дякую.
Це ми вперше за довгий час вийшли кудись ввечері.
Так.
Я й далі буду зосереджуватися на позитиві й просто
всьому, що маю робити зараз,
- поки ми знову не завагітніємо. - Так.
Уколю собі ботокс.
- Гаразд. - Питиму вино.
Намагаюся знайти позитивний бік.
- З чого бажаєте почати? - Келих «Сінти»...
- Гаразд. - ...й коржі з реберцями.
- Мені, будь ласка, кускус і віскі сауер. - Супер.
- Прекрасно. Дякую. - Спасибі.
- Дякую. - Як ти почуваєшся? Усе гаразд?
Ну, ні, але...
Угу.
Минуло кілька днів після процедури дилатації та кюретажу
після мого викидня, і...
У певні дні ми рухаємося далі,
і в інші дні
я просто розвалююся.
Роман так багато працює, що ми не дуже бачимося, тому
стараюся, як можу.
Я не хочу, аби ти тиснула на себе,
типу: «У нас має вийти», чи щось таке.
Як для мене, це має вийти,
- бо я хочу створити з тобою сім'ю... - Ні.
...і боюся, що я надто довго чекала,
- поки все не стане ідеально. - Ні.
Ми обоє хотіли почекати, і тепер в нас є дім,
є все, знаємо, що зможемо, тому...
Ось чому ми чекали.
- Ми ж не задовго чекали? - Не хвилюйся.
- Кохаю тебе, котику. - І я тебе.
- Перепрошую. - Дякую.
- Мариновані оливки. - Дякую.
- Ваше вино. - Спасибі.
- І кисле віскі. - Дякую.
- Дякую. Смачного. - Дякую.
А ти як почуваєшся? Бо ти підтримуєш мене
й постійно питаєш, як я, однак у тебе теж є почуття.
Гадаю, я завжди вважав,
що це більше зачіпає тебе, бо це ти була вагітна.
- Так. - Я просто намагаюся зосередитися на тобі.
Не знаю, чи це якось допомагає,
бо тоді я не...
- Не думаєш про свої почуття. - Дуже про себе.
Не знаю, чи це потім
ще мені настукає молотком по голові, розумієш?
Проте ми команда, якщо ти в нормі, то і я в нормі.
Я почуваюся більше в нормі, бо ти такий
милий, підтримуєш,
я й так дуже цінувала тебе, а тепер навіть ще більше.
- Даруйте. - Спасибі.
І ваш кускус.
Прошу. Смачного.
- Дякую. - Краса!
Тепер до більш позитивного:
дзвонив Джейсон, вони всі в Кабо,
і він хоче, аби я теж до них поїхала.
А ти що думаєш?
Моїм гормонам зараз треба відновити баланс і таке інше.
Я собі думаю: «Не знаю, чи це хороша ідея».
- Угу. - Хіба заради Джейсона, але...
- Ну... - Я поза тією драмою.
Змогла стати осторонь.
- У мене купа свого. - Але в якомусь сенсі,
думаю, завдяки цьому ти трохи розвієшся
й подумаєш про щось інше.
Я навіть спробую, якщо ти вирішиш їхати,
узяти вихідний або два.
- Ми тепер гаруємо над офісом... - Зможеш узяти вихідний?
День або два, розумієш?
Якби ти поїхав, я б, швидше за все, теж,
бо тепер я просто хочу бути біля тебе.
- От... - Дякую.
Як я вже казав, усе, завдяки чому тобі комфортніше.
Ми разом у всьому, тому...
Вип'ємо за Кабо?
Давай за Кабо!
Це піде нам на користь. Будьмо.
- Кохаю тебе. - Ходи до мене.
Ще.
КАБО-САН-ЛУКАС, МЕКСИКА
- Я так повеселилася з вами! - Супер.
- Привіт. - Привіт усім.
- Привіт. - Привіт, як ти, красуне?
Радий бачити.
- Привіт! - Привіт.
- Красуня.
- Відпадна! - Ага.
- Чекаємо на Крішель й Емму? - Якщо прийдуть.
- Будьмо, Джейсоне. Люблю тебе. - Будьмо, золота. І я.
Будьмо, Бретте.
Привіт, красуні!
- Привіт! - Овва!
- Привіт, леді. - Привіт.
- Овва! - Маєте розкішний вигляд!
- Як воно, зозулько? - Привіт, сонце!
- Красуня. - Дякую. І ти.
- Як дім? - Дякую, що прийшли.
- Чудовий. Неймовірний. - Неймовірний.
Це мало сказано!
Ну, близько!
Я дуже жорстка щодо пунктуальності.
Коли хтось приходить невчасно, це свідчить про неповагу.
Це щось на кшталт:
«Ми кращі за тебе. Прийдемо, коли захочемо».
Мені не подобається таке ставлення.
Дякую, що прийшли на вечерю.
Авжеж! Ми б ніколи її не пропустили.
Покажи ще раз сукню.
- Устати? - Ага.
Вона трохи прозора.
Це якщо ви раптом не задумувалися про це.
Ну вона отака, самі знаєте!
- Щоб знали. - Задумувалися, сонце.
Еммо, мусиш виходити зі свого болота.
Аманзо, гарний виріз знизу.
Трішки підіймися... Ага!
Вистачає, зозулько, ага.
- Кому більш незручно, мені чи Джею? - Боже.
У мене дев'ять із десяти. А ти?
Мені. Точно мені.
Якщо ми всі взяли келихи...
- Маєш рацію! - До дна.
- Будьмо! - Добре, що всі ми разом!
Привіт!
Так!
- Чудово. - Прекрасно. А ви?
- Чудово! - Красно дякую.
- Спасибі. Щиро дякую. - Дякую.
- Будемо, народ? - Так.
- Обожнюю мексиканську їжу. - Як там офіс у Кабо?
Дуже добре.
- Так. - Є нові агенти?
Кілька, так. І ще шукаємо більше.
Якщо знаєте когось чи познайомитеся тут, кажіть.
Гаразд!
- Усі їдуть сюди? Як там Мері? - Як Мері?
Я якось на днях провела з нею багато часу.
Ага.
Ми ходили з Мері в гості до Хезер, до Трістана.
Звісно, у неї зараз дуже важка мить у житті,
але мені здається... Ви ж знаєте Мері,
- вона така сильна й міцна. - Так.
Я просто нагадала їй, що вона не мусить такою бути.
- Ага. - Розумієте...
- Вона казала, що приїде? - Так, вона приїде.
- А Роман? - Так.
- На це я сподівався.
- Зібрати всю команду! - Усі будуть. Брі теж.
Челсі, як ви з Брі?
- Ви можете тусити в групі. - Так, усе гаразд.
Я спокійно з нею привітаюся.
Мушу відзначити, що ти змогла перепросити.
Поважаю всіх, хто може взяти на себе відповідальність і перепросити.
- От. - Завжди.
Намагаюся бути комунікатором.
Мій чоловік каже, що моя найкраща навичка — комунікація.
На цьому етапі я сказала все, що мусила.
Якщо в неї є якісь питання,
вона може прийти до мене, поговоримо.
Ну, я поговорила з Брі.
- Скажи мені замовкнути, якщо хочеш. - Кажи так, як є.
Але я скажу своє, якщо можна.
- Давай. - Гаразд.
Я не хочу говорити за неї й лиш скажу таке:
мені здається, бракує маленької детальки, яка є ключовою.
Просто визнати:
«Я повелася тут, як стерво, і прошу вибачення».
Ось і все. І вона дуже це поважатиме.
- Але, думаю, я вже це зробила. - Гаразд.
Чого вона хоче?
Не думаю, що вона чогось хоче,
але я просто егоїстично бажаю, аби ми ладнали.
- Аби ми були мегаподружки. - Може, це станеться природно.
Якщо станеться, але я нікому не цілуватиму дупу.
Боже, я не прошу цього.
Круто, що Крішель намагається подолати розрив,
і, схоже, їй удається, і всі це приймають, і все добре...
А от я намагалася зробити те саме, а результат вийшов геть інший.
Дозволь пояснити.
Я поясню тобі так, як своєму сину, гаразд?
- От... - Агов.
- Це трохи принизливо. - Ні! Тому що...
- Три роки... Гаразд. Знаєш що? - Йому чотири, але нехай...
- Помилочка. - Я тобі поясню.
Поясню, бо, здається, усе якось погано перетлумачили.
Не можу слухати.
- Ага. - Мушу відпочити.
- Добре. - Я люблю тебе,
але зараз підвищується градус, тож зробімо паузу.
І сфокусуймося знову. Бо я не цього хотіла досягти.
Маєш рацію.
Дякую.
Так от,
оскільки ми намагаємося об'єднати офіс,
я був би дуже вдячний, якби ви дві залишилися тут.
У вас є кімнати.
Я б хотів, аби ми всі залишилися тут разом,
я вважаю, що це групова поїздка й було б гарно, аби всі були тут.
Я тут.
Я постаралася
попри обставини, які змінилися через подорож.
Я прекрасно нині розважилася й ось я тут.
Чесно кажучи, я не тут тому, що тут ти.
Ми можемо бути в одній кімнаті. Не обов'язково бути в одному домі.
Ми не мусимо подорожувати разом.
Гадаю, коли ти кажеш так, ніби ти важливіша особа, —
це смішно, оскільки...
- Не вкладай мені слів у вуста. - Дозволь закінчити. Спасибі.
Я вирішила бути окремо, щоб ми поводилися коректно.
Ми можемо побути разом, а тоді розділитися.
Я лишень хочу сказати, що...
коли вказуєш комусь, що він непрошений, виділяєш цю людину, —
це якраз навпаки.
Що? Про що ти? Хто непрошений?
Ми можемо нормально почуватися,
де б ми не зупинялися, пильнуючи, щоб усе було професійно,
щоб нашим друзям і колегам було комфортно, і...
Переходь до суті. Що ти хочеш сказати?
Я про те, як ми сюди дібралися.
- Що? Переходь до суті, будь ласка. - У чому суть?
Ви не розумієте? Серйозно?
Я намагаюся зрозуміти, у чому суть. Будь ласка, кажи.
- Можеш сказати? Господи Боже. - Ти...
То ти скажеш?
Так. Я була непрошена на літаку.
Тобі просто ніхто й не пропонував.
Це цікаво, бо я знала всі деталі й погодилася.
- Від кого? - Бретта.
- Бретте, вибач... - Дівчата, чекайте, спокійно.
Спочатку всі отримали маршрут літака. Це факт.
Тоді її на цей літак не запросили.
Сьогодні все було нормально.
Я ніколи в житті не літала приватним літаком.
Це не щось, на що, як мені здається, я маю право,
чи щось, що я мушу спробувати.
Я говорю, що виокремлення когось веде до протилежного ефекту.
Ми не виділили тебе! Ти летіла з босами.
Господи. Гаразд.
На Ніколь уже накинулися зграєю, і це не допомагає.
Вона ображена, бо її не запросили на літак,
і я її не виню.
Крішель, облиш бідолашну дівчину.
Якщо ти хочеш летіти на приватному літаку і якщо хочеш бути разом,
то ти не зробила єдиної простої речі, хоч могла,
- аби все було спокійно: перепросити. - Утручуся.
- Про що ти взагалі? - Дайте поясню.
У тебе справді була можливість перепросити.
Я зовсім тебе не виню,
бо вважаю, що всі винні в тій ситуації,
проте гадаю, дуже важливо чітко сказати: «Прошу вибачення».
Вона спромоглася сказати це,
і було б чудово, якби ти теж змогла.
Це не означає, що ти якимось чином виправдовуєш те,
як вони повелися з тобою, це означає, що ти помилилася.
Я була готова попросити в тебе вибачення, але ти навіть не визнала конкретно...
Добре, пробач за слова, що ти змінила лице, аби бути тут,
що ти на наркотиках.
- Ти не... - Не хочеш, аби я говорила конкретно?
Ми знаємо, що ти не вживаєш наркотиків.
- Ми знаємо, що ти прекрасна. - Ага.
Там не було ні крихти правди...
Ну, була певна правда, але нехай.
- Дівчата. - Нехай.
- Овва. Гаразд. - Промовчу.
- Я не вигадала. - Вечеря перетворилася на срач.
Скажу чесно, мені не подобається
розкол між тобою та Крішель.
Очевидно, мені не подобається відстань між тобою, Крішель і мною.
Я знаю, ти це знаєш.
У мене була розмова з Мері-Лу.
Вочевидь, вона думає, є щось приховане, а я хочу чітко сказати, що це не так.
Тому я намагаюся якомога далі відсторонитися від вас із нею.
Я маю поводитися професійно.
Я не хочу змішувати
дружбу чи щось таке.
Хочу бути окремо.
Я спокійно сяду з вами за вечерю,
але я відступаю на крок назад від усього цього.
Я розумію, що в тебе існує проблема з моєю дівчиною.
Ви ж розумієте, вас запрошено. Тут 12 тисяч квадратів...
Я точно не мушу жити на віллі, яку ти надав.
- Про що ти, у біса, говориш? - Я не буду пов'язана з тобою
якось інакше, окрім як професійно.
Ти просиш агентів бути тут.
Якщо це в професійному плані, гаразд. У всьому іншому я пас.
Я не буду більше з нічим морочитися.
Переклад субтитрів: Павло Дум’як