Vzpomínáš na minule? Jsi tak bohatej, žes zapomněl.
S Chrishell jsme tě okradly.
- Ani sis nevšiml, že mám tvé rolexky. - Sakra!
Ježiši. Jo. Děkuju.
Tady jsou. Chtěla jsem tě vydírat.
Skvěle se mi hodí.
- No vida! - Jako na zavolanou.
Pořád něco ztrácíš. Je ti to jedno. Asi si k tobě přijdu nakrást.
Na ztrácení věcí je nejlepší to, když je najdeš.
Znova se raduješ z toho, co už máš.
- A když je nenajdeš? - Tak jdu na pojišťovnu.
Aloha.
- Čau. - Dobře.
- Sexy. - To má šťávu.
- Díky. - Jak na přebal nějakého alba.
- Ty jo. - Ty kalhoty bych bral.
- Pěkný, co? - Jakože bys je nosil?
Prostě jsem se nebála.
Zpátky k práci. Potřebuju s něčím pomoct.
Pořád jsem neprodal ty dva střešní byty.
Visí mi tu pět měsíců a to jsem je o 500 000 zlevňoval.
Dani se nevyhnu, ale stejně je chci prodat.
Tak na mě myslete.
- Měls nějakou nabídku? - Pod šest milionů, nebral jsem.
Zkoušel to před daní. Podle mě se trh vzpamatuje.
Inflace a úrokové míry klesnou. Uvidíme.
Nevím, jestli jsi to slyšel, ale u toho domu na Mulhollandu
mě zachránila tvá rada, že mám mít vždycky náhradníka.
Uzavřela jsem podmíněnou smlouvu a mám prodáno.
Původní nabídka byla 10 050 000 dolarů.
Nakonec prodáno za 10 milionů.
Pořád nad požadovanou cenou a klaplo to.
- A před daní. - Jo!
Takže jsi klientovi ušetřila 600 000. Dobrá práce.
Měla by sis zazvonit.
Zvonila jsem už po původní nabídce.
- Ale ta nedopadla. - Zazvoň si!
Poslední šance.
Poslední zvonění v téhle kanceláři.
Chelsea, dej do toho všechno.
- Navíc jde o 10 milionů. - Neříkej dvakrát.
- Nepřeháněj to. - No dovol?
- Jo! - Epický výkon.
Ježiši. To bolelo i se zacpanýma ušima.
- Můžeme pořídit menší zvon? - Jo. Je to síla.
Když jsme u toho, ráda bych si taky zazvonila.
- Ten zvon v Cabu byl děsnej. - Bre závidí.
- Závidí mi. - Ne, ten v Cabu byl hroznej.
- Fakt. - Tak prosím.
- Díky. - Tvé první zvonění tady.
- Jo. První a poslední. - Ty jo.
- Tak fajn. - Můžu?
- Dobrý. To mi stačí. - Díky.
- Čekala jsem víc. - Ne, chtěla jsem jen trošku...
- Čekám, až fakt zazvoníš. - Stalo se. Nechci ohluchnout.
Když už jsme u Caba, plánuješ pořád rozšířit naše řady?
Jo. Zvlášť až se přestěhujeme.
V Cabu jsem totiž natrefila na skvělou makléřku.
Působí v LA.
Jmenuje se Cassandra. Je v realitách celkem nová.
V sobotu jdu na prohlídku domu, který prodává její tým.
Ráda bych tě vzala s sebou.
Chtěla by dělat v menší realitce. Má podle mě skvělé portfolio klientů.
U nás by mnohem rychleji rostla.
Kdybys byl ochoten se mnou v sobotu omrknout dům za 35 milionů
- a seznámit se s ní... - Jasně.
Nic neslibuju, ale rád ji poznám.
Chápu. Přijde mi, že jí nechybí potřebná houževnatost.
Má dobré kontakty a dřív prodávala moderní umění.
- Dobře. To nezní špatně. - Je zvyklá prodávat luxus.
Podobná klientele.
Před pár dny jsme s ní byly na obědě.
- Jako po Cabu? - Jo.
- A taky se ti líbila? - Jo.
Nechybí jí kontakty ani praxe. Určitě na to má.
S těmi kontakty nevím. Tvrdila, že se známe.
Že jsme kamarádky. Přitom jsme se nikdy neviděly.
Věděla, kdy jsem získala licenci, že mám dítě a tak.
Přišlo mi to trochu moc, takže jsem byla zaražená.
- Věděla, kdys získala licenci? - Tvrdila to. Nevím.
Možná je to jen můj blbej pocit. Ale přišlo mi to divný.
Asi se jí líbíš. Mě ženský pořád říkají, co jsem kdy dělal.
- Jasone! - No tak.
Nelíbí se mi, že sem chce Chelsea protlačit Cassandru.
Vím, o co jí jde.
Naverbuje kohokoliv, kdo mě nemusí, aby měla spojence.
Potkám se s ní a uvidíme.
Výborně.
MAKLÉŘI Z HOLLYWOODU
STROJTE SE, JAKO KDYŽ SE MÁTE VIDĚT S EX
To je lidí.
- Vítejte. - Zdravím.
- Dobrý den. - Máte se?
- Ano. - Copak potřebujete?
Chtěly bychom... Teda já bych chtěla piercing.
- Chceme skučet bolestí. - Možná obě?
- Prý máte ty nejlepší šperky. - Ano.
Když něco prožijeme, jdeme na tetování nebo piercing.
Piercing děláme. Víte, kde ho chcete mít, nebo váháte?
- No... - Mně došlo místo.
- Ona... - Mám malá ouška.
Zeptáme se přímo piercera, ten poradí nejlíp.
Stefane?
- Těší mě. - Nemám volnou parcelu.
Jakože místo na uších.
Ježiši.
Napněte lalůček. Tady něco vymyslíme.
A tady taky.
Já měla jeden tady, ale vyndala jsem si ho.
Nechci ho dělat na stejné místo. To místo je hrozné.
Radši bych ho dal doprostřed, aby ladil s ostatními.
- Takže tohle je špatně? - Udělám vám nový.
Uvidíme se nahoře. Hned tam budu.
- Děkuji vám. - Díky.
Bude to legrace. Nemůžu se dočkat.
Nechápu, proč bych si měla nechat proděravět uši jinde než tady.
Přijde mi to jako blbost.
Ale obě si procházíme těžkým obdobím
a Mary si z nějakého podivného důvodu ráda způsobuje bolest.
Tak hurá na to.
- Nebude to bolet. - To víš, že bude.
NOVÁ KANCELÁŘ SKLAD
NOVÁ KANCELÁŘ BAR
SKLO KŘEHKÉ
Mé poslední kafe.
- Cvičící náčiní. - Ježiši.
To musíme sbalit.
Dřív jste cvičili každý den.
Tady je hromada zbytečností.
Nemusíte nám pomáhat.
Neboj se.
- No... - Nepomáháme.
Počkat. Do tohohle musím někoho zabalit.
Chelsea, volím si tebe.
- Drž to. - Takhle ji přestěhujeme?
To je úlet. Jo!
- Jo! - Proboha.
- Čauky. - Chceš zabalit?
Jason a Brett přišli s tím, že nás zabalí do krabic.
Je to jen kousek.
Vypadáš jako vánoční dárek!
Paráda.
- Pomohly jsme. Co teď? - Můžete jít. Díky za pomoc.
Nedáme se na stěhování?
Kdysi jsme chtěli, aby to tu bylo jako v obýváku.
Ať tu máme pohodlí, najmeme kamarády a bude sranda.
To bylo před 10 lety, ale co jsme si vysnili, to se naplnilo.
- Povedlo se. - A to je super.
- Dýchá na mě nostalgie. - Že jo?
Zažila jsem tu štěstí i smutek.
Zvon bereme s sebou.
- Vážně? - Jo. Chci tam mít něco odsud.
- Zvon bude stačit. - Ty jo.
Ale nejdřív si ještě jednou zazvoníme,
protože jsme ulovili parádní dům, který jsme vám v Cabu ukazovali.
- Máte ho? Blahopřeju. - Za 35 milionů.
Ty jo!
Největší úlovek naší pobočky v Cabu.
Jeden z největších obecně.
- Kolik že? - Pětatřicet.
Aha. Paráda.
Vezmu si nářadíčko a půjdeme na to.
- Dobře. - Bude to sranda.
Možná jen pro mě. Uvidíme.
Jste milej, ale mám z vás strach.
Nějak podezřele se těší, až do mě bude moct píchnout.
Tahá to. Tahá to!
- Do prdele. - Netahá.
- Musíte se uvolnit. - Co jste to na mě ušili?
Nehýbat.
Neboj se.
Moc pěkný!
- Můžu? - Jo.
Zvládá to podstatně líp.
Hotovo. Propíchnuto.
Hotovo.
Fajn. Vypadá to skvěle?
Fantasticky.
Nádhera.
Přijde ještě někdo? Mary?
Měla tu být Mary i Amanza, ale nevím, kde lítají.
Dala jsem řeč s Chrishell, jak jsem ti slíbila.
Prý ji mrzelo, že ses do ní tak pustila,
když si ten večer sama něčím procházela.
Proto nepřišla, ale to jsme nevěděly.
Měla dojem, že kdyby tam šla, dopadne to špatně.
Já se s ní ještě neviděla, ale vyměnily jsme si pár zpráv.
Jenže já jsem pořád přesvědčená,
že jsme tam prostě měli být všichni, bez výmluv.
Taky občas někam nejdu.
- Když jde o realitku, tak jo... - Chápu. Rozumím.
Nepřišlo jí, že se v Mexiku musí účastnit každé večeře.
Možná má pravdu. Dejme tomu, že má.
Ale přesto nejsem zákeřná kámoška, která ji schválně hodila pod vlak.
Zkuste se každá vcítit do té druhé...
Stalo se. Omluvila jsem se jí.
Ale od ní žádná omluva nepřišla.
Na hrubý pytel přišla podle mě o dost hrubší záplata.
Na návrhu toho bytu jsem strávila hodiny.
Ona ani G neví, jaký pecky jsem tam vymyslela.
- Makala jsem, domlouvala spolupráce... - Jo.
Dala jsem do toho vlastní peníze. Všechno tohle.
Chrishell ti to prý proplatí.
- To mě teď spíš uráží. - Aha. Dobře.
Přátelství se nedá vyčíslit penězi.
Neplatí se za něj. Je k nezaplacení.
Ať není drzá. Peníze nejsou všechno.
Dotklo se mě to. Urazila mě.
Bolí mě jen o tom mluvit. Nechci do toho dál investovat energii.
Vím, jak jste si blízké a že se máte rády.
- Říkáš, že jsi v pohodě, ale... - Nic takového neříkám.
Jsem leda nachcaná.
Amanza mi psala opilá, takže se nedivím, že tu není.
- Chápu. - To naštve.
Napsala mi hotový román. Jedna zpráva za druhou.
Když píšete sáhodlouhé zprávy, spousta se toho ztratí v překladu.
Takže to odmítám řešit.
Už se jí nehodlám zastávat. Normálně bych držela hubu.
Jo.
Nejdřív předvede ten výlev, protože jsem nepřišla na večeři,
i když věděla, že mám své důvody.
A teď sama nedorazí. To je pokrytectví.
Díky, že mi dáváš za pravdu.
Nic z toho jí nehodlám říkat do očí.
- Sbalíte jí věci? - Kdo jako? Ne.
Já si balím svoje.
- Já sbalím Mary. - Amanza toho beztak asi moc nemá.
CHRISHELLIN DŮM
CHRISHELLINA SESTRA
- Čau! - Ahoj!
Zrovna jsem se líčila. Nechceš si něco půjčit?
Rozhodně chci.
Tohle je šuplík jen na rty.
Možná to nevíš, ale na šňoření mě neužije.
Věděla jsem, že tu budeš mít zásoby. Co kdybych si tu trochu nakoupila?
- Jasně. Posluž si. - Díky.
- Jsi tu správně. - Jo.
Nechceš kabelku? Mám jich hromadu.
Nebo nějaký šperčíček?
Ty kráso!
- Boty. Zkusíš si je? - Možná.
Tyhle jsou pohodlnější.
Ty kráso.
Všechno mé oblečení by se vešlo sem.
Tady mám nabíjecí stanici, ale sleduj.
- Je fuč. - Ty jo.
Tohle je nabíječka na vibrátor.
Sama zírám. Není na telefon. Jejda.
- Dáš si kafe? - Ano, prosím.
S kapkou alkoholu.
Jo, se mnou je to třeba.
Je toho nějak moc. Jako bych strčila hlavu do vosího hnízda.
Když mě něco trápí, vždycky volám nejdřív Shondě.
Uvědomělejšího člověka jen tak nenajdete.
Navíc není nad sesterské pouto.
Na světě není člověk, který by mi byl schopen poradit lépe.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Díky, žes přijela. - Ráda. Díky za pozvání.
- Chutná? - Jo.
- Tak fajn. - Dobrá práce.
Tak povídej. Jak to jde s G?
- Umíš číst z tváře? - Ano.
Jsem moc šťastná.
Sluší ti to.
- Díky. - Jo.
Život je hned jednodušší, když do sebe všechno zapadá.
Viděla jsi mě s G, tak asi chápeš,
proč se chci zbavit zbytečného stresu.
Už mě dávno netrápí to, že jsem možná na děti stará.
Výhledově plánujeme adopci.
Je to jedna z věcí, co může kdykoliv nastat.
Třeba to bude miminko, třeba šestileté dítě. Uvidíme.
To ukáže čas.
Ale obě se na to moc těšíme. Mám z toho radost.
- To je skvělé. - Jo.
Jsem ráda, že jsi s G šťastná. Přeju ti to.
Možná kvůli nám budeš muset brzo do Vegas.
Cože?
No jo. Vážně.
Víš, že tě mám ráda. Není problém.
- Tak super. - Jo.
NOVÁ KANCELÁŘ O GROUP
Co tady dělá tenhle kámen?
- Na ten přijde další. - Tohle musí dolů.
Ta modrá je hezky v kontrastu s tím kovem, takže mi ani nevadí.
- Čau, brácho. - Čau. Vypadá to dobře.
Ty jo.
Hezký, co? Už se to rýsuje.
Jo. Musím smeknout.
Dívej na ty lustry Buster and Punch.
Nahoře jsou prkna ve vzoru rybí kosti jako dole na podlaze.
Musím říct, že je to fakt boží.
Nechci Jasona přechválit,
protože by se to proti mně mohlo v budoucnu obrátit.
Ale tentokrát se vážně vytáhnul.
Skoro bych ho i pochválil.
Otvíračka bude epická, ale fakt se stíhá už příští týden?
- Jo. - Kristepane.
To by tady na tom museli makat od čtyř ráno.
Jinak ani ve snu. To mě stresuje.
Slavnostní otevření se rychle blíží
a ještě se toho musí dost dodělat, ale mám to pod kontrolou.
Brett se jen musí hodit do pohody a nesejčkovat.
Nakonec to všechno klapne.
Zítra přivezou shuffleboard, šipky, kulečník a nábytek.
Už týden spím maximálně šest hodin, 15 až 17 hodin denně věnuju tomuhle.
Jestli se to do týdne stihne, bude to zázrak.
Já vím.
Jak to vypadá s Chrishell a Lou?
Nesu to dost těžce.
Z celého srdce bych si přál,
aby spolu ty dvě vycházely a měly se rády.
Ale nedá se nic dělat.
O ně dvě strach nemám. Spíš o tebe a Chrishell.
Je to prostě na hovno.
Trápí mě to, jsem z toho nešťastný.
Za pár dnů se tady potkají a budou spolu muset vydržet v jedné místnosti.
Nevím, jak to dopadne.
Je to má kámoška Amanda.
Poznaly jsme se asi před 10 lety ve Vegas.
- Aha. - Zrekonstruovala to tu.
Zatím jde o neveřejnou zakázku.
Připravíme spolu seznam zájemců?
Přesně to mám v plánu.
- Podívej. - Ty jo! To je nádhera!
Krása!
- Čau, kočko! - Ahoj!
- Stýskalo se mi. - Já vím. Je to už doba.
- Sluší. - Ráda tě vidím.
- Čau. Emma. - Čau. Obejmu tě.
- Těší mě. - Díky, že jste tady.
- Je to nádhera. - Díky.
Po rekonstrukci. Tys to tu viděla.
- Byl to chlapský brloh. - To teda.
Dva měsíce jsem do toho dávala trochu ženskosti a jemnosti.
- Povedlo se. - A má to 865 metrů.
Devět a půl koupelny, šest ložnic.
Místo jídelny bývala posilovna.
- Jsi makléřka i designérka? - Jo. Klient mi věří.
- Nechal mi volnou ruku. - To je skvělý.
Ideální klient. Abys věděla, Pascal vlastní úžasné šperkařství Mouawad.
- Proto ty drahé kameny. - A diamantová podprda?
- No jasně. Máme dvě. - Překvápko!
V roce 2014 je nosila Adriana Lima a Alessandra Ambrosio.
Musím se nadechnout.
- Diamanty! - Je z toho v háji.
Radila jsem se s Emmou a možná o někom víme.
Jo. Mám klienta, co shání něco mezi 15 a 30.
- Skvělý. Tohle je pod 15. - Jo.
Těch zbylých 15 může utratit za diamanty.
No jo.
A pak mi je darovat!
Přesně. Můžu ti nějaké ukázat?
- Jo. Můžu si je zkusit? - Jasně.
- Jo. - Paráda.
- Prosím. - Krása.
- Proboha. - Podívej.
- Ty jo. - Přes 50 karátů.
- To jsem si asi nezkoušela. - Ne, nikdo.
- Prý nikdo! - Nikdo.
- Klid. - Jasně. Klídek. Můžu.
Už zahazuje kabelku.
Do hajzlu s Chanel! Chci diamanty!
- Se mnou se člověk nenudí. - Přesně. Ty jo.
- Připadám si jak děcko v cukrárně. - Luxusně?
Jsme v klenotnictví.
- Můžu si je nechat? - Ne.
- Díky! - Když ten dům prodám?
Když prodáváte nemovitosti, chcete něčím zaujmout.
Hlavně kvůli marketingu.
Když jdete na prohlídku v diamantovém náhrdelníku,
působíte prostě hustě, je to na vás vidět.
- Jak vypadám? - Jako bys tu bydlela.
- Tak paráda. - Jo.
Diamanty nejsou součástí obchodu, ale třeba to ukecáme.
- Projděte se, užij si diamanty. - Jo.
Ráda zodpovím případné dotazy.
Za pár dnů se ti ozvu.
- Chce pláchnout. - Mám tu ochranku.
Tak si dávej bacha.
- Podají si mě. - Jo.
Hurá na další průšvih.
Vidím diamantové podprdy.
To je výstavka...
- Beru tu červenou. - Já kteroukoliv.
- Ahoj. - Ty kráso.
- Bože můj. - To je šílený.
Možná by mi byla. Myslím, že jo.
To je fakt neskutečný.
Že jo?
O diamantové podprsence sním odjakživa.
Kdyby mi Jason dovolil chodit v ní do kanclu, nosím ji každý den.
V tomhle a s tímhle výhledem bych uzavřela nejeden obchod.
V té podprdě?
Jason je dost na prachy.
„Obleč si, co chceš, Emmo. Hlavně když nám vyděláš.“
Amando!
Ano?
Stačí poklepat a přijde.
Dokonalost nelze uspěchat.
- Klídek. - Já tě žeru!
- Byly jste v patře? - Ne.
Obepíná ho jeden velký balkón.
Pojďte, ukážu vám to.
- Jo. - Je to krása.
- Počkat. - Nebývala tu banka? Co to je?
Ne, tohle je ekologický výtah poháněný vzduchem.
Je funkční?
- Jo. Chceš se svézt? Tři sekundy? - Ne!
Dělej, Emmo.
Neboj. Je prosklený. Když se zasekneš, pořád nás uvidíš.
Super. Můžu mít panickou ataku s výhledem na vás. Já se výtahů bojím.
- Výtahů? - Vážně? Počkat.
- Už jedu. Je rychlej! - Čau!
Jako z Karlíka a továrny na čokoládu .
- Nezmizí teď? - Ježiši.
Čau, Emmo, mám tě ráda!
Má na sobě ty diamanty.
- Jsem venku a žiju. - Hele!
Přežila jsem.
- Ale čekala jsem to pomalejší. - Jo, frčela jsi.
- Tohle je hlavní průchozí ložnice. - Ten balkon je obří.
Jo, máme tu krb, televizi, postel s nebesy.
Koupelny na obou koncích.
Tahle je větší s průchozí šatnou.
Jak vstoupíte, celá se rozsvítí. Krása.
- Mazec. - Krása.
Klidně se porozhlédněte.
- Kdyby něco, volejte. - Jasně.
- Zatím. - Čau.
Tak jo. A jsme doma.
- Že jo? - Ano.
Takový klid a krása.
Zbožňuju to tu. Tolik soukromí.
- A Amanda je skvělá. - Že jo?
Zapadla by k nám líp než Cassandra.
Zarazilo mě, že šla Chelsea na oběd s Nicole, natož s Cassandrou.
Jo. Co to má být? Nechápu to.
Chelsea a Cassandra budiž, ale co tam dělala Nicole?
Zajímavý.
Jako by se proti nám chtěly spřáhnout. Poslužte si. Vylámete si zuby.
Ani nevím, proč Cassandru pořád řešíme.
Myslela jsem, že o ni po Cabu už nikdy neuslyším,
ale nepřekvapuje mě, že se ji Chelsea snaží protlačit.
Potřebuje poskoky.
Když jsi z Caba zmizela, Cassandra se s námi dala do řeči.
Působila mile. Líčila vás jako kamarádky.
Moc ji neznám, ale Chelsea padla do oka.
Jsem vytočená.
Nesháním nové kámošky, co dělají, že mě znají.
Leze mi na nervy.
Myslíš, že je to prostě tvoje fanynka?
- „Holka, fandíš mi.“ To je kompliment. - Šlo to říct jinak.
Já prostě dost dám na první dojem.
Jak si na někoho jednou udělám názor, těžko ho měním.
Jako by nestačilo,
že jsem se donedávna nemohla vystát s Chelsea.
Nepotřebuju další...
Já vím. S Chelsea jste už byly v pohodě.
A teď tohle? Není to divný?
Najednou láká Cassandru a jde s ní na oběd?
- Neříkám, že to nesmrdí. - Smrdí.
Mám na to nos.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček