OPPENHEIM-GRUPPEN - EIENDOM
Husker du sist, forresten?
Du er så rik at du glemmer det, men jeg og Chrishell ranet deg,
og du har ikke engang lagt merke til at jeg har Rolexen din.
Kjære vene. Ja, jeg... Takk.
Om du vil ha den tilbake. Tenkte å bestikke deg, men...
Herregud, de matcher. Se her.
- Se på deg! - God timing.
Du mister alltid ting. Du bryr deg ikke.
Jeg skal plyndre huset ditt.
Det kule med å miste ting er å finne dem igjen.
Man blir begeistret for sine egne ting.
- Hva om du ikke finner den? - Da har jeg forsikring.
Aloha.
- Hei! Sexy! - Det er et rykende hett antrekk.
- Takk. - Det er et platecover-antrekk.
- Å nei. - Jeg kunne brukt de buksene.
- Fine, hva? - Kunne du brukt buksene?
"Hvorfor ikke", tenkte jeg.
La oss fokusere på eiendom, for jeg trenger hjelp.
Jeg prøver fortsatt å selge takleilighetene.
Den har ligget ute i fem måneder. Jeg har alt gått ned 500 000.
Jeg rekker ikke å selge før skatten, men bare ha dem i bakhodet.
- Har dere fått noen bud? - Vi fikk et på litt under seks og avslo.
Han ville kjøpe før skatten.
Jeg tror markedet vil ta seg opp litt, at inflasjonen og renten vil gå ned.
Jeg vet ikke om du hørte det, men Mulholland-oppdraget mitt...
Rådet ditt om å ha noen i reserve og signere med dem, hjalp meg,
for jeg kontaktet dem umiddelbart, og de slo til.
Det opprinnelige budet var 10 millioner og 50.
Prisen vi endte på, var ti millioner.
Men det var fortsatt over prisantydning, og vi har et salg, baby!
Og jeg slo skatten.
Så du sparte klientene dine 600 000 dollar. Bra jobba.
På tide å ringe i bjella.
Jeg ringte jo i bjella på forrige bud.
- Men salget falt gjennom. - Ring den!
Dette blir siste gang.
Det blir siste gang vi ringer i bjella på dette kontoret.
Ring skikkelig bra, Chelsea.
- For ti millioner. - Du trenger ikke be meg to ganger.
- Ikke ring for høyt. - Ikke for høyt?
- Ja! - En storslått bjelleringing.
Selv med fingrene i ørene gjorde det vondt.
- Kan vi få en mindre bjelle? - Ja. Det er så brutalt.
Jeg føler at jeg må ringe i bjella på ny, for bjella i Cabo var elendig.
- Bre blir misunnelig når jeg vinner. - Nei, men bjella i Cabo var elendig.
- Forferdelig. - Ok, greit.
- Flott. Takk. - Din første bjelleringing!
- Ja. Min første og siste. - Å, jøss.
- Ok, kult. - Klare?
- Sånn. Det var alt jeg ville. - Takk.
- Jeg trodde vi skulle få mer fra deg. - Nei, bare en liten...
- Jeg venter på at du skal ringe i bjella. - Nei, jeg vil beholde hørselen.
Apropos Cabo, vurderer dere fortsatt å utvide Los Angeles-kontoret?
Ja, særlig når vi bytter kontor.
Jeg møtte en herlig megler i Cabo, og hun er basert i LA.
Hun heter Cassandra. Hun er ny i eiendomsbransjen,
og jeg skal på en visning av en bolig som firmaet hennes har,
så jeg tenkte kanskje du ville bli med.
Hun ønsker å jobbe i et lite meglerhus.
Jeg tror hun har en god kundeportefølje,
og i et mindre meglerhus ville hun lære raskere.
Så om du vil bli med og se et 35 millioners-hus og treffe henne...
Ja, jeg blir med.
Jeg lover ingenting, men jeg kan møte henne.
Selvsagt. Hun virker iherdig nok til å være en god megler.
Og hun har gode kontakter. Før har hun drevet med salg av samtidskunst.
- Ok. Det er en god bakgrunn. - Så hun er vant til å selge luksusvarer...
- Lignende klienter. - Ja.
Vi spiste lunsj med henne for noen dager siden.
- Traff dere henne etter Cabo? - Ja.
- Likte du henne også, Nicole? - Ja.
Med klientlisten og erfaringen sin har hun det som kreves.
Ikke stol på klientlisten hennes. Hun påsto at hun kjente meg.
Hun sa at vi var venner, men jeg har aldri truffet henne.
Hun var helt: "Du har fått lappen, hva? Du har fått baby?"
Ganske mye å buse ut med, så jeg ble overveldet.
- Visste hun at du hadde tatt lappen? - Hun sa det.
Kanskje jeg bare er meg, og at jeg var litt...
- Men det virket rart. - Kanskje hun bare liker deg.
Det skjer med meg hele tiden.
- Jason... - Hold kjeft.
Jeg liker ikke at Chelsea prøver å få inn Cassandra.
Jeg vet hva hun driver med.
Hun prøver å verve alle som misliker meg, for hun trenger en allianse.
Jeg skal møte henne og si hva jeg synes.
Strålende.
KLE DEG SOM OM DU SKAL SE EKSEN DIN
SMYKKER, LUKSUSPIERCING
Mye folk.
- Hei, damer. - Hei.
- Hvordan går det? - Bra.
- Hva kan jeg hjelpe dere med? - Jeg vil ha en piercing.
- Vi vil påføre oss selv smerte. - Kanskje "vi"?
- Dere skal ha de beste smykkene. - Ja.
Når vi har det tøft, tatoverer eller piercer vi oss.
Vi gjør i hvert fall én av de tingene. Har du bestemt deg for plassering?
- Vel... - Jeg er tom for plass.
Disse små ørene.
La oss snakke med pierceren, for han er eksperten. Stefan?
- Hei. - Jeg har ikke mer øretomt.
- Øretomt? Skjønte dere den? - Herregud.
Nei, du har bare øreflippene, så vi kan gjøre noe her og her.
Jeg hadde en her før, som jeg tok ut for litt siden.
Jeg vil ikke bruke samme plassering, for den er forferdelig.
Jeg vil plassere den i midten,
for å balansere den med de andre vakre du har.
- Så dette er ikke riktig plassering? - Jeg setter en ny.
Jeg kommer straks opp, vi ses der.
- Takk skal dere ha. - Takk.
Dette blir kjempemoro. Jeg gleder meg.
Jeg skjønner ikke greia med å stikke hull i ørene dine,
annet enn på flippen.
Det høres ut som en elendig idé.
Men vi har det begge tøft om dagen, og av en eller annen grunn
så får smerte Mary til å føle seg bedre.
Så kjør på.
- Det gjør ikke vondt. - Du vet det gjør vondt.
NYTT KONTOR - USTYRSSKAP
BAR-VARER
GLASS, FORSIKTIG
Min siste kaffe.
- I det minste har vi... - Å gud.
La oss ta med disse.
Dere gjorde det hver dag.
Dette er ting vi ikke trenger.
- Ikke lat som dere hjelper til. - Vi later ikke som. Vi hjelper ikke til.
Jeg vil pakke noen inn i dette.
Jeg skal pakke inn deg. Hold den...
- Hold den der. - Skal hun gå sånn til det nye kontoret?
Dette er kjempekult! Ja!
- Ja! - Herregud.
- Hei, vennen. - Vil du bli pakket inn?
Jason og Brett vil pakke oss ned i esker, og vi slipper å reise langt.
Du ser ut som en julegave!
Jeg elsker det.
- Ok, så vi hjalp til. Hva nå? - Dere kan gå. Tusen takk for hjelpen.
Ser vi ut som flyttefolk?
Da vi flyttet inn, var tanken at det skulle være en stue.
En avslappet atmosfære, ansette venner, det blir moro.
Og når vi ser tilbake ti år etter,
så har det blitt omtrent slik vi så for oss.
- Dere klarte det. - Det er kult.
- Vi har så mange minner herfra. - Jeg vet det.
Noen fine, noen traumatiske.
Vi tar med oss bjella.
- Gjør dere? - Ja, jeg vil ha med noe herfra.
- Den er det eneste vi tar med. - Jøss.
Men vi får bruke den én gang til,
for vi fikk nettopp et kjempeoppdrag, nemlig eiendommen dere så i Cabo.
- Fikk dere den? - Trettifem millioner.
Jøss!
Det største vi har hatt på Cabo-kontoret.
Et av de største oppdragene totalt.
- Hvor mye, sa du? - Trettifem.
Ok. Det er fantastisk.
Jeg skal bare finne fram utstyret, så gjør vi det. Det blir moro!
Kanskje bare for meg. Jeg vet ikke.
Du er søt, men også en smule nifs.
Han er altfor glad for å skulle stikke hull i kroppen min.
Den sitter stramt!
- Faen heller. - Nei da.
- Det er bare du som er anspent. - Dere er noen jævla drittsekker.
Sitt stille.
Det går bra.
Det ble kjempepent!
- Klar? - Jepp.
Hun er flinkere enn deg.
Ferdig. Piercet.
Piercet.
Kult. Ser det nydelig ut?
Det ser fantastisk ut.
Elsker den.
Herlig.
Hvem andre kommer? Mary?
Mary og Amanza skulle vært her, men jeg vet ikke hvor de er.
Jeg snakket med Chrishell, slik jeg sa jeg skulle.
Hun sa at hun ble såret og følte at du angrep henne
på et punkt hvor hun hadde det tøft, som var grunnen til at hun ikke var der.
Hun følte at om hun dro, ville det bare bli dårlig stemning.
Jeg har ikke snakket med Chrishell, men vi har skrevet frem og tilbake.
Men selv nå etterpå
synes jeg ikke noen hadde en unnskyldning for å ikke bite det i seg og være der.
Det hender jeg ikke kommer.
- Hvis det er en meglergreie, men... - Jeg forstår det.
Hun dro til Mexico, men trengte kanskje ikke delta på alt.
Ok, kanskje det. La oss si at hun har rett.
- Men jeg er ikke en dårlig venn... - Nei.
...som dolket henne i ryggen og slang dritt om henne.
Men om dere begge kan klare å se det fra den andres perspektiv...
Jeg har bedt om unnskyldning, men hun har ikke sagt unnskyld tilbake.
Her er greia. Straffen sto ikke til forbrytelsen.
Designjobben som jeg brukte timevis på,
og konsekvensene som hun og G ikke engang vet om...
Alle timene jeg brukte, samarbeid med andre,
pengene jeg tok av egen lomme, samt tid borte fra...
Chrishell sier hun vil kompensere deg.
- Det er nesten fornærmende. - Ok. Greit.
Et vennskap er ikke verdt noen sum penger.
Man kan ikke betale for et vennskap.
Det er støtende. Du kaster penger mot meg.
Jeg er fornærmet. Krenket.
Jeg vil ikke engang bruke energi på å snakke om henne.
Jeg har sett hvor nær dere var,
dere er glade i hverandre, så selv om du sier at det går bra...
- Så vet jeg at det ikke går bra. - Nei. Jeg har vært full siden tolv.
Amanza sendte meg masse fyllemeldinger, det er nok derfor hun ikke kommer.
- Sikkert. - Det er irriterende.
Jeg fikk masse meldinger fra Amanza, side etter side med meldinger.
Og jeg føler at mye kan feiltolkes når du tekster i kapitler,
så jeg har ikke giddet å svare.
Jeg gidder ikke å beskytte henne lenger. Vanligvis ville jeg holdt munn.
Ja.
Etter sammenbruddet hennes fordi jeg ikke kom i middagen...
Hun visste at jeg følte meg utilpass,
og nå uteblir hun av samme grunn. Det er hyklersk.
Du ga meg poenget mitt på et sølvfat.
Jeg ville selvsagt ikke sagt noe av dette direkte til henne.
- Dere må pakke tingene deres. - Hvem skal... Nei.
- Jeg pakker mine egne ting. - Jeg pakker tingene til Mary.
Amanza har ikke så mye.
CHRISHELLS HUS
CHRISHELLS SØSTER
- Hei! - Hallo!
Jeg tok bare på litt leppestift. Trenger du sminke?
Det gjør jeg helt klart.
Dette er en egen skuff for lepper.
Som du kanskje vet, pleier jeg ikke å kle meg opp,
så jeg kom hit fordi jeg visste om alt dette og håpet å kunne shoppe litt.
- Ja! Jeg skal hjelpe deg. - Takk.
- Du kom til rett skap. - Ja.
Om du vil ha vesker, skal jeg gi deg masse vesker.
Kanskje litt bling.
Gurimalla.
- Sko. Vil du prøve disse? - Kanskje.
Plattformsåler er mer komfortable.
Gurimalla.
Jeg tror jeg får plass til alt jeg eier, i denne ene delen.
Dette er en ladestasjon, men følg med nå.
- Du kan få den til å forsvinne. - Jøss.
Dette er laderen til vibratoren min.
Jeg tenkte: "Hvilken telefon hører denne til?"
- Vil du ha en kaffe? - Ja takk.
- Kanskje jeg har i litt sprit. - Det trenger du med meg.
Det har skjedd mye,
og det begynner å føles som et vepsebol rundt hodet mitt.
Når jeg har det sånn, ringer jeg alltid Shonda.
Hun er det mest jordnære mennesket på hele planeten,
og det finnes ingenting som båndet med søsteren din.
Så det er ingen andre i hele verden
som er bedre rustet til å gi deg råd om noe.
- Skål. - Skål.
- Takk for at du kom. - Bare hyggelig. Takk for invitasjonen.
- Er den grei? - Den er god. Du var flink.
Kan du fortelle meg hvordan det går med G?
- Sier ansiktet mitt alt? - Ja.
Jeg er veldig lykkelig.
Du kler lykkelig.
- Takk. - Ja.
Det er bare så lite komplisert. Alt stemmer.
Du har sett meg med G,
og hvorfor jeg vil kutte ut alt som stresser meg.
Alt stresset rundt den biologiske klokken, det er helt borte.
Vi vil gjerne adoptere når den tid kommer, og det er noe vi kan gjøre når som helst.
Jeg vet ikke hvordan det vil bli. En baby, en seksåring, jeg aner ikke.
Når den dagen kommer,
så er det noe vi begge ønsker å gjøre sammen,
og det føles deilig.
- Så hyggelig. - Ja.
Jeg er så glad for at G gjør deg lykkelig.
Kanskje du må komme til Vegas snart.
Hva?
Jeg mener... Ja.
Du vet at jeg elsker deg. Jeg kommer.
- Jeg elsker det. - Ja.
O-GRUPPENS NYE KONTOR
Hva gjør vi med denne steinen?
- De setter inn enda en del. - Disse skal ned.
Jeg liker blåfargen. Den er en kontrast til metallbuen.
- Hei, kompis. - Hei. Det ser bra ut.
- Jøss. - Ikke sant? Det nærmer seg.
Ja, det skal du ha.
Se på Buster and Punch-lysekronene.
Og fiskebeinsmønster i taket som går igjen i gulvet her nede.
Det er helt utrolig.
Jeg vil ikke gi Jason for mye kred, for det kan brukes mot meg senere.
Men han har virkelig gjort en god jobb.
Eller, han har nesten gjort en god jobb.
Festen blir storslagen. Men neste uke? Hvordan er det mulig?
- Ja. - Kjære vene.
Arbeiderne vil komme fire om morgenen de neste dagene.
Ellers vil det ikke gå. Jeg er litt stressa.
Åpningsfesten nærmer seg raskt,
og det er masse å gjøre før den tid, men jeg har full oversikt.
Brett må bare slappe av og ikke være så negativ,
for det kommer til å bli perfekt.
Shuffleboard, dart-tavle, biljardbord og møbler kommer i morgen.
Jeg sover maks seks timer per natt.
Det har vært 15- til 17-timersdager.
Det er et mirakel om det blir ferdig på en uke.
Jeg vet det.
Hvordan går det med Chrishell og Lou?
Det har vært ganske tøft for meg.
Det finnes ikke to mennesker i verden
som jeg heller skulle ønske kom overens, enn Lou og Chrishell.
Men det gjør de bare ikke.
Jeg er mer bekymret for deg og Chrishell enn deg og Lou.
Dynamikken er bare helt på trynet.
Jeg har vært veldig stressa i det siste. Ikke veldig glad.
- De kommer til å ses her om et par dager. - Jeg vet ikke hvordan det vil ende.
Det er en venninne av meg, Amanda. Vi har kjent hverandre i ti år, fra Vegas.
- Ok. - Hun har pusset opp klientens hus.
Det er ikke lagt ut offisielt ennå.
- Kanskje vi kan ta oppdraget sammen? - Det var det jeg tenkte også.
- Se på dette. - Å, jøss, dette er fantastisk!
Helt utrolig!
- Hei, søta! - Hei!
- Jeg har savnet deg! - Det er så lenge siden!
- Du ser bra ut. - Hei.
- Hei. Emma. - Hei! Få en klem.
- Hyggelig - Takk for at dere kom.
- Dette er vakkert! - Takk.
Nyoppusset. Du har sett det før.
- Det var et ungkarsrede. - Så visst.
Så jeg har brukt to måneder på å myke det opp.
- Du har gjort en utmerket jobb. - Det er 865 kvadratmeter.
Ni og et halvt bad, seks soverom.
Jeg gjorde om treningssalen til spisestue.
- Så du er både megler og designer? - Ja. Klienten min ga meg frie tøyler.
Så kult.
Den beste typen klient. Litt bakgrunn om Pascal.
Han har et diamantselskap, Mouawad.
- Vi er nedlesset av juveler. - Ikke si diamant-BH.
- Jo, kjære. Vi har to... - Overraskelse!
Vi har 2014-settet som Adriana Lima og Alessandra Ambrosio brukte.
Ok. Pust, Emma.
Jeg får diamanter!
Nei da. Emma og jeg har muligens en klient i tankene.
Ja. Jeg har en klient som leter mellom 15 og 30, men...
Perfekt. Dette er rett under 15.
Han kan kjøpe huset og diamanter for resten.
Der sa du det!
Kjøp diamanter til meg for resten!
- Vis ham dette settet. Vil du se det? - Ja! Kan vi prøve dem på?
- Ja, kom. - Perfekt.
- Her er det! - Så vakker hun er!
- Herregud. - Se på det.
- Å, jøss. - Over 50 karat med diamanter.
- Jeg har ikke prøvd denne. - Ingen har det.
Ingen har hatt den på seg!
Uformelt. Jeg er klar.
- Ja. Ok... - Bare kaster veska!
Drit i Chanelen! Jeg vil ha diamanter!
- Ser du? Det er alltid gøy å bli med meg. - Ikke sant?
- Føler meg som et barn i en godtebutikk. - Dyrt?
Vi er i diamantsjappa.
- Kan vi beholde dem? - Nei.
Hva om vi selger huset?
Når du selger eiendom, trenger du et blikkfang, særlig for markedsføring.
Greia med å prøve på seg diamantsmykker før visningen
er at man føler seg som en beintøff kjerring etterpå.
- Hvordan ser jeg ut? - Som om du bor her.
Jeg ser ut som... Perfekt!
Diamantene følger ikke med huset, men alt kan diskuteres.
- Se dere rundt, nyt diamantene. - Takk.
Jeg er her borte om dere lurer på noe.
Prates om et par dager.
- "Jeg drar nå." - Jeg har vakthold.
- De vil holde øye med oss. - Ikke legg meg i bakken.
Hva mer kan vi finne på, mon tro?
- Jeg ser diamanter i BH-er! - Denne utstillingen...
- Jeg tar den røde. - Jeg tar hvilken som helst.
- Hei, du. - Herregud.
- Dette er sinnssykt.
Kanskje puppen min får plass. Jeg tror den får plass der.
Dette er helt utrolig.
Ikke sant?
Jeg har drømt hele livet om en diamant-BH.
Hvis Jason lot meg komme på jobb i diamant-BH, ville jeg gjort det.
Jeg kunne gjort noen gode avtaler på dette kontoret.
I den BH-en?
Jason elsker provisjonen.
Så lenge jeg sørger for provisjon, kan jeg gå i hva jeg vil.
Amanda!
Ja?
- Jeg bare banker på diamanten. - Perfeksjon tar tid.
- Ro ned. - Jeg digger deg!
- Har dere vært ovenpå? - Nei.
Hele øverste nivå er soveromsbalkongen.
- La oss gå bort dit, så får dere se. - Det er fantastisk.
- Vent... - Har dette vært en bank?
Nei, dette er en miljøvennlig heis drevet av luft.
Fungerer den?
- Ja. Vil du prøve? Tre sekunder? - Nei, jeg...
Kom igjen, Emma.
Og den er gjennomsiktig, så om den stanser, ser du oss.
Flott, panikkanfall mens jeg ser dere.
Jeg er redd for heiser, så...
- For heiser? - Jaså? Hold deg fast!
- Jeg kjører! Det går fort! - Ha det!
Jenta i Charlie og sjokoladefabrikken forsvinner gjennom et rør.
Ha det, Emma! Jeg elsker deg!
Hun har alle diamantene.
Jeg er ute! Jeg er i live!
Jeg kom meg opp! Den var raskere enn forventet.
Ja, du skjøt i været.
- Dette er hovedsoverommet. Se dere rundt. - Balkongen er diger.
Ja, i tillegg har vi peis, TV, og en himmelseng til å slappe av i.
To bad på begge sider.
Dette er det største. Gjennomgående skap der lyset slås på når du går gjennom.
Det er makeløst.
Dere skal få se dere rundt.
- Si ifra om dere lurer på noe. - Supert. Ha det.
Ok. Vel, vi er hjemme.
Ikke sant? Det er så fredelig og vakkert her.
Jeg elsker dette huset. Privatlivet, alt.
- Og Amanda er herlig. - Hun er best.
Mye heller henne enn Cassandra.
Det var merkelig nok at Chelsea spiste lunsj med Nicole, men Cassandra?
Ja, hvordan skjedde det?
Chelsea og Cassandra, greit, men hva gjorde Nicole der?
Interessant.
Det blir litt "oss mot deg", og den kampen er de dømt til å tape.
Jeg vet ikke hvorfor Cassandra er et samtaleemne.
Jeg trodde Cabo var siste gang jeg ville se eller høre fra henne,
men det overrasker meg ikke at Chelsea prøver å rekruttere henne.
Chelsea trenger undersåtter.
Dagen i Cabo på stranden da du dro, kom Cassandra bort og snakket med oss.
Hun virket grei.
Og hun ga inntrykk av at dere var venner.
Jeg møtte henne knapt. Chelsea elsker henne.
Jeg gidder ikke.
Jeg trenger ikke nye venner som skal belære meg.
Det var bare noe med henne.
Men er det mulig at hun bare digger deg?
"Du digger meg."
- Det er et kompliment. - Et rart et.
Når det gjelder det folk, handler det om presentasjon.
Og når jeg har gjort meg opp en mening om noen, står jeg fast.
Det er nok på gang her.
Jeg har kjempet mot Chelsea siden jeg begynte, så jeg trenger ikke...
Ja! Og du og Chelsea hadde skværet opp.
Så gjør hun dette. Er ikke det litt snodig?
Hun prøver å få inn Cassandra, de går ut på lunsj.
- Jo, det er mistenkelig... - Det er mistenkelig.
Og jeg liker det ikke.
Tekst: Marie Wisur Lofthus