САНСЕТ ПЛАЗА
БУЛЬВАР САНСЕТ
ОППЕНГАЙМ ГРУП НЕРУХОМІСТЬ
А пам'ятаєш минулий раз?
Ну, ти такий багатий, що забув.
Ми з Крішель обікрали тебе,
- а ти й не помітив... - Бляха!
...що в мене твій «Ролекс».
Боже. Так, я... Дякую.
Може, хочеш повернути.
Я думала підкупити тебе.
Боже, а личить же. Погляньте.
- Ти диви! - Якраз вчасно.
Ти постійно щось губиш. Тобі байдуже.
Я обкраду твій дім.
Знаєш, коли щось губиш, то найкрутіше, коли цю річ знаходиш.
Бо тоді ти радієш своїм же речам.
А якщо не знаходиш?
Тоді подаю страховий запит.
Салют.
- Привіт! - Нічого собі!
- Сексуально! - Наряд-бомба.
- Дякую. - Це наряд для обкладинки альбому.
- Відпад. - Я б одягнув ці штани.
- Гарні, правда? - Одягнув би ці штани?
Пофіг, я буду яскрава.
Вернімося до нерухомості, бо мені потрібна ваша поміч.
Я досі намагаюся продати ті два пентхауси.
Об'єкт на ринку п'ять місяців. Я вже знизив ціну на 500 000.
До податку не встигну, але хочу їх продати,
тому майте на увазі.
- Були якісь пропозиції? - Одна, менш як шість мільйонів. Відхилив.
Він хотів використати, що скоро податок. Гадаю, ринок трохи оживе.
Думаю, інфляція й процентні ставки впадуть. Побачимо.
До інших новин: я не впевнена, чи ти чув про мій лістинг у Маллголланді.
Твоя порада підписати резервний варіант допомогла мені в цій ситуації,
бо я одразу включила резервний варіант в ескроу-договір,
і ми щойно закрили угоду.
Початкова пропозиція була десять мільйонів і 50.
А щойно ми закрили угоду за десять мільйонів.
Усе одно більше, ніж просили. Фіксую продаж, малята!
- І без податку. - Так!
Заощадила клієнтам 600 000. Добре, що зарезервувала.
Пора дзвонити в дзвін.
Я вже дзвонила через останню угоду.
- Але вона в тебе зірвалася. - Дзвони!
Це буде востаннє.
Це буде востаннє, коли ми дзвонимо в цьому офісі.
Челсі, добряче задзвони.
- І ще й десять мільйонів... - Не треба мене спокушати.
- Тільки не гучно. - Не гучно?
- Так! - Епічно задзвонила.
Боже. Не помогло, що й пальцями заткнув.
- Може, повісимо в новому офісі менший? - Так. Бо кошмар.
Так задудніло,
що сама хочу задзвонити, бо той дзвін у Кабо — відстій.
Брі заздрить, коли виграю.
- Коли я виграю. - Ні, дзвін у Кабо — відстій.
- Це був жах. - Добре, іди.
- Чудово. Спасибі. - Ти вперше тут дзвониш.
- Так. Мій перший й останній раз. - Овва.
- Супер. - Готові?
- Усе. Це все, що я хотіла. - Дякую.
- Я думала, ти затарабаниш. - Ні, я хочу лише трішки...
То коли ти вже задзвониш, сонце?
Ні, це вже все. Я хочу зберегти слух.
До речі про Кабо, ти все ще плануєш розширювати офіс в Лос-Анджелесі?
Так, особливо коли відкриємо новий офіс.
Добре, я познайомилася в Кабо з агенткою, яка здається прекрасною.
Вона живе в Лос-Анджелесі.
Її звати Кассандра. Вона новенька в нашій галузі,
а в суботу я оглядатиму один із лістингів її команди,
тож було б добре, якби ти пішов зі мною.
Вона хоче працювати в малій елітарній фірмі.
Гадаю, у неї дуже багато клієнтів.
Працюючи в меншій брокерській компанії, вона трохи швидше вчитиметься.
Якщо хочеш у суботу оглянути зі мною лістинг за 35 мільйонів
- і зустрітися з нею... - Так, я піду.
Не обіцяю, що найму її, але зустрінуся.
Звичайно. Мені здається, у неї є потрібна завзятість,
аби бути хорошою агенткою.
У неї хороші зв'язки.
Раніше вона продавала твори сучасного мистецтва.
- Гаразд. Гарний досвід. - Вона звикла продавати предмети розкоші...
Хороші клієнти. Схожі.
Ми обідали з нею минулого тижня, кілька днів тому.
- Ви обідали з нею після Кабо? - Так.
- І вона тобі теж до душі? - Так.
Думаю, з її контактами й досвідом вона має все, що треба.
Я б не довіряла її контактам, бо вона вважає, що й мене знає.
Сказала, що ми подруги, а я з нею ніколи не зустрічалася.
Вона сказала, що я отримала ліцензію, зверталася до мене «сонце».
Потужно підкотила до мене, я й не знала, що робити.
- Вона знала про ліцензію? - Сказала ж. Не знаю.
Може, просто це я як завжди. Стала в оборону...
- Але було дуже дивно. - Може, ти їй просто до душі.
Жінки постійно розповідають мені про моє життя.
- Джейсоне! - Заткнися.
Мені не подобається, що Челсі протягує Кассандру.
Я знаю, що вона задумала.
Вона намагається залучити всіх, хто мене не любить, бо їй потрібен союз.
Я зустрінуся з нею й скажу, що думаю.
Добре, супер.
ЗАХІД СОНЦЯ НА ПРОДАЖ
ОДЯГАЙСЯ, НІБИ ПОБАЧИШСЯ З КОЛИШНІМ/НЬОЮ
ЮВЕЛІРНА — ПІРСИНГ
Зайнято.
- Вітаю, дами. - Вітаю.
- Привіт. - Як справи?
- Непогано. - Які у вас нині плани?
Ми хочемо... Я хочу зробити собі пірсинг.
- Хочемо заподіяти собі біль. - Можна таке?
- Чула, у вас найкращі прикраси. - Так.
Коли в нас якісь події в житті, робимо тату чи пірсинг.
Одне з цього ми робимо.
Ви вже вирішили, де саме, чи будемо підшукувати?
- Ну... - У мене нема місця.
- Вона... - Вушка крихітні.
Запитаймо думку пірсера, бо в цьому експерт він.
Стефане?
- Приємно. - У мене нема невухомості.
Невухомість, нерухомість...
Господи.
Ні, ви просто розтягуєте мочки, але зробімо щось тут,
зробімо щось отут.
Мені прокололи були отут, і я просто витягнула той пірсинг.
Не хочу використовувати те саме місце, бо воно було жахливе.
Я хочу вставити новий пірсинг прямо в центрі
для рівноваги з іншими прекрасними частинами.
- То оцей у поганому місці? - Я зроблю новий прокол.
Я підійду до вас нагорі зовсім незабаром.
- Щиро вам дякую. - Спасибі.
Буде страшенно весело. Не можу дочекатися.
Я не розумію, навіщо проколювати вухо ще в інших місцях,
окрім мочки.
Як на мене, це жахлива ідея.
Але ми обидві переживаємо важкі часи, і якимось чином
Мері, коли завдає собі болю, почувається краще.
Ну що, погнали.
- Не буде боляче. - Буде. Ти знаєш, що буде.
ШАФА ДЛЯ НОВОГО ОФІСУ
ДЕТАЛІ БАРУ
СКЛО КРИХКЕ
Моя остання кава.
БРЕТТ
- Хоча б є цей... - Боже.
Перенесімо їх у сусідній офіс.
Ви робили це щодня.
Це коробка з якоюсь дурнею.
Не вдавайте, що помагаєте.
Ми не вдаємо.
Ми не помагаємо.
Стривайте, я хочу когось цим обмотати.
- Обмотай мене. - Я тебе обмотаю. Тримай.
- Тримай. Так! - Отак ми й перенесемо її в новий офіс?
Як же ж круто! Так!
- Так! - Матінко.
- Привіт, зозулько. - Замотати тебе?
Джейсон і Бретт подумали, варто запхати нас у коробки,
і нам не треба буде далеко йти.
Ти схожа на різдвяний подарунок!
Круть.
- Гаразд, ми помогли переїхати. Що тепер? - Можете йти. Ви дуже помогли.
Ми схожі на службу переїзду?
Коли ми сюди переїхали, то хотіли зробити тут вітальню.
Є багато місць для відпочинку, думали, наймемо друзів, і буде весело.
Озираючись на ці десять років,
бачимо, що все, що ми уявляли, сталося.
- Ви змогли. - Це бомба.
Скільки у вас спогадів.
Ага.
Деякі щасливі, деякі болісні.
Ми беремо із собою дзвін.
- Так? - Ага, хочу взяти частину цього офісу.
- Це єдине, що ми беремо. - Нічого собі.
Однак треба використати його ще раз,
бо ми щойно закрили угоду по бомбезному лістингу,
який ви бачили в Кабо.
- Продав? Вітаю! - 35 мільйонів.
Овва!
Це найбільший продаж в офісі Кабо.
Один із найбільших продажів загалом.
- Скільки-скільки? - Тридцять п'ять.
Ага. Круто.
Я відкрию свої інструменти й ми почнемо.
- Добре. - Буде дуже весело.
Може, лише для мене, не знаю.
Ви дуже люб'язні, але й трохи моторошні.
Він дуже вже в захваті від того, що попроколює мене.
Тісно йде. Ой, тісно!
- Щоб я здохла. - Ні, не тісно.
- Це ви стиснулися з нервів. - Ви двоє мудаків довбаних.
Не рухайтеся.
Усе нормально.
Красиво!
- Готові? - Так.
Вона краще тримається.
Готово. Проколов.
Проколов.
Супер. Ну як, розкішно?
Фантастично!
Бомба.
Хто ще прийде? Мері?
Мері й Аманза мали б бути тут, та не знаю, де вони.
Я поговорила з Крішель, як і казала, що зроблю.
Вона сказала, що їй було прикро й здалося, що ти наїхала на неї
в той вечір, коли вона переживала певні речі,
через що її не було, а ми цього не знали.
Їй здавалося, що якщо вона прийде, то буде кепсько.
Я не побалакала з Крішель,
проте ми перекинулися кількома повідомленнями.
Ну але навіть сьогодні
я вважаю, ні в кого не було виправдання, щоб не прийти й перетерпіти трохи.
Я іноді декуди не приходжу.
- Якщо це справи фірми, так, але... - Я розумію. Я все розумію.
І вона прилетіла в Мексику. Не мусила ходити на кожну вечерю.
Може, вона має рацію. Скажімо, вона має рацію.
Але ще не кажемо, що я гівняна подруга й людина,
яка кинула її під танк й виставила злюкою.
Але я думаю, якщо ви обидві подивитеся з точки зору іншого...
Я це зробила. Я попросила вибачення.
Але я не почула вибачень від неї.
Ось у чому справа, Мері, покарання не збіглося зі злочином.
Незліченні години дизайнерської роботи
й ефект поступового стимулювання, про який вона та Джи й не знають.
Години, які я витратила на це,
- різні співпраці... - Так.
...гроші, які я витягнула зі своєї кишені. Час, забраний...
Крішель каже, що за все-все тобі заплатить.
- Тепер це майже образливо. - Ясно. Гаразд.
Дружба не оцінюється жодною сумою грошей.
Вона не купується. Вона неоціненна.
Це образливо. Не можна просто жбурнути гроші.
Мене це образило.
Мені зараз боляче говорити про неї, бо я не хочу далі витрачати на це сили.
Я бачила, які ви були близькі,
і знаю, як ви любите одна одну, тож хоч ти й кажеш: «Я в нормі»,
- я знаю, що це не так. - Я не казала такого.
Ні. Я п'яна від обіду.
Аманза написала мені купу п'яних смс, тому я не здивована, що її нема.
- Логічно. - Це дратує.
Я отримала купу повідомлень від Аманзи,
сторінка за сторінкою.
І мені здається, що багато речей губляться під час тлумачення,
коли ти накатуєш цілі розділи,
тому я абстрагуюся.
Дні, коли я її захищала, минули.
Зазвичай я б промовчала.
Угу.
Коли їй просто зірвало макітру через те, що я не прийшла на вечерю,
а вона знала, це тому, що мені незручно,
тепер, коли її немає, це вже лицемірство.
Дякую, що сама за мене все пояснила.
Звісно, я нічого з цього не змовчу й скажу безпосередньо їй.
- Вам треба спакувати їхні речі. - Хто... Ні.
Я пакую свої.
- Я поможу Мері. Спакую її речі. - В Аманзи, мабуть, небагато.
БУДИНОК КРІШЕЛЬ
ШОНДА СЕСТРА КРІШЕЛЬ
- Привіт! - Привіт!
Трохи підправляюся помадою. Тобі потрібен макіяж?
Сто відсотків.
Це шухляда лише для помад.
Не знаю, чи ти знаєш, я не аж дуже виряджаюся.
Але я знала, що тут усе це буде,
тому сподіваюся закупитися.
- Так! Не хвилюйся. Я поможу. - Дякую.
- Ти прийшла, де треба. - Так.
Якщо хочеш сумочку, я запропоную тобі їх цілу купу.
Може, трішки гламуру.
Боже.
- Туфлі. Хочеш приміряти ці? - Можна.
Ці зручніші, бо це платформа.
Господи.
Гадаю, я могла б умістити всі свої речі в одну цю секцію.
Це зарядне, але дивись.
- Якщо хочеш, легенько ховаєш. - Овва.
Це зарядка до мого вібратора.
Я думала: «Що це»? Це не до телефона. Ой. Ясно.
- Хочеш кави? - Так, будь ласка, кави.
Може, доллю алкоголю.
Так, і я теж.
Багато чого відбувається,
і мені здається, що навколо моєї голови гніздо шершнів.
У таких випадках я насамперед говорю з Шондою.
На цілій планеті ніхто краще не заспокоїть і не поверне на землю.
І нема ліпшого зв'язку, як між сестрами.
Тому на планеті немає жодної іншої людини,
яка могла б так мудро дати тобі пораду тощо.
- Будьмо. - Будьмо.
- Дякую, що прийшла. - Залюбки. Дякую, що запросила.
- Добра? - Чудова.
- Гаразд. - Смакота.
Можеш трохи розповісти, як у тебе справи з Джи?
- Лице все каже? - Так.
Я дуже щаслива.
Тобі пасує щастя.
- Дякую. - Так.
Мені здається,
це вже не складно, усе налагоджується.
Ти бачила мене з Джи
й чому я так... хочу
абстрагуватися від чинників стресу.
Стресу, який я переживала весь цей час.
Його вже немає.
Ми з величезною радістю всиновимо когось,
і це одна з тих речей, яку ми можемо зробити в будь-яку мить.
Не знаю, як це буде,
може, малюк, може, шість років, гадки не маю.
Ми обоє шалено раді,
що коли цей день настане, ми зможемо зробити це разом.
І я в захваті.
- Супер. - Так.
Я щиро рада, що ти щаслива з Джи.
Може, тобі скоро треба буде приїхати у Вегас.
Що?
Ну...
Так.
Ти знаєш, що я люблю тебе. Я приїду.
- Супер. - Ага.
НОВИЙ ОФІС «О ГРУП»
Бро, що робимо з цим каменем?
- Покладуть ще один. - Ці вниз.
Мені майже до душі синій колір, бо він контрастує з металевим. Нехай.
- Привіт. - Привіт, бро. Усе суперове.
Нічого собі.
Правда? Ще трохи.
Ага. Мушу визнати.
Поглянь на люстри «Бастер і Панч».
Також ми виклали стелю ялинкою
й повторили те саме внизу.
Це
просто фантастично. Фантастично.
Не хочу дуже хвалили Джейсона,
бо це може послабити мої аргументи в майбутньому.
Але в цьому проєкті він просто молодець.
Ну або майже зовсім молодець.
Вечірка буде грандіозною. Але наступного тижня? Як це можливо?
- Так. - Господи.
Бригада мусить два дні починати роботу з четвертої ранку.
Інакше неможливо. Я вже відчуваю тривожність.
Свято з нагоди відкриття незабаром,
і до того ще слід зробити купу всього, але я зі всім упораюся.
Треба, аби Бретт розслабився й не був таким негативним,
тому що, урешті-решт, усе буде ідеально.
Шафлборд завтра, дартс завтра, більярд завтра, меблі завтра.
Цього тижня я спав не більше шести годин.
Мій робочий день триває 15–17 годин.
Зробити все за тиждень? Це буде невеличке диво.
Знаю.
Як там справи з Крішель і Лу?
Мені було скрутно, чесно кажучи.
Напевно, на всій Землі
Лу і Крішель — це двоє людей,
яким я найбільше бажаю, аби вони припинили ворожнечу й чвари.
Але вони, однак, не припиняють.
Я не хвилююся за Лу й Крішель. Я хвилююся за Крішель і тебе.
Усе якось дуже кепсько розвивається.
Я останнім часом багато переживаю. Почуваюся трохи нещасним.
Через кілька днів вони будуть одночасно в одній кімнаті.
Не знаю, як це скінчиться.
Це моя подруга Аманда.
Ми знайомі десять років із Вегаса.
- Ясно. - Вона відремонтувала дім свого клієнта.
- Поки пропонуємо по своїх контактах. - То, може, зробимо спільний лістинг?
Я тому й кажу: «Гайда!»
- Поглянь-но на це. - Овва! Розкішно!
Приголомшливо!
- Красуне! - Привіт!
- Я скучила! - Сто років тебе не бачила!
- Красуня! - Рада тебе бачити.
- Я Емма. - Привіт, Еммо! Обіймімося.
- Дуже приємно. - Дякую, що прийшла.
- Це шик. - Дякую.
Я робила ремонт. Ти ж бачила дім.
- Це було холостяцьке гніздо. - Точно.
Останні два місяці я додавала жіночі штрихи, робила будинок м'якшим.
- Сто відсотків. Шикарно вийшло. - Тут 865 квадратів.
Дев'ять із половиною ванних кімнат, шість спалень.
Я перетворила спортзал у їдальню.
- Ти агентка й дизайнерка? - Так. Мій клієнт довіряє мені.
- Він дав мені повну волю, і я так зробила. - Топ.
Це найкращий клієнт. Трохи з історії Паскаля.
У нього крута діамантова компанія, «Муавад».
- Тому ми вкриті коштовностями. - І бюстгальтер? О ні.
- Так, сонце. У нас два... - Сюрприз!
У нас є комплект 2014 року, який носили Адріана Ліма та Алессандра Амбросіо.
Дихай глибоко, Еммо.
- Отримаю діаманти! - Вона така: «Хвильку!»
Ми з Еммою тут балакали, і, можливо, у нас є клієнт.
Так. У мене є клієнт із ціновим діапазоном від 15 до 30.
- Чудово. Тут якраз нижче 15... - Ага.
Він може купити дім і ще діаманти на 15 мільйонів.
- І все! - Купи мені діамантів на 15 мільйонів!
Покажи йому набір. Хочеш побачити?
- Так! Можна вдягнути? - Гаразд.
- Так, гайда. - Супер.
- Ось! - Яка краса!
- Боже. - Диви.
- Нічого собі. - Понад 50 каратів діамантів.
- Здається, я ще не носила його. - Ніхто не носив.
- Ніхто не носив! - Ніхто.
- Нічого незвичного. - Ага. Я готова.
- Так. Добре... - Кидай сумку!
До біса «Шанель»! Я хочу діамантів!
Бачиш? Зі мною завжди весело. Правда? Овва.
- Я почуваюся дитиною в кондитерській. Так. - Дорого?
Ми в ювелірній.
- Візьмемо їх собі? - Ні!
- Дякую! - Якщо продамо будинок?
Коли продаєш нерухомість, хочеться чимось привертати увагу,
особливо для маркетингу.
Думаю, коли примірюєш діамантове намисто перед оглядом
і носиш його, у тебе з'являється почуття сильної незалежної жінки.
- Як я? - Здається, що ти тут живеш.
- У мене вигляд... Ідеальний! - Ага.
Діаманти не йдуть у додачу до дому, але можна домовитися.
- Розгляньте. Тіштеся діамантами. - Авжеж.
Якщо будуть запитання, то я тут.
Напишу через кілька днів.
- Зараз утече. - У мене є охорона.
Вони стежитимуть за нами.
- Не чіпайте мене. - Ага.
Ану, яка ще халепа в нас може виникнути.
Я бачу діаманти в ліфчиках!
Ця виставка...
2 МЛН $ КОЖЕН
- Беру червоний. - Я беру будь-який.
- Привіт! - Боже.
- Мати рідна. - Очманіти просто.
Може, моя цицька туди влізе. Думаю, улізе.
Ну просто неймовірно!
Так?
Діамантовий ліфчик — це те, про що я мріяла все життя.
Якби Джейсон дозволив приходити в офіс у діамантовому ліфчику, я б ходила щодня.
Я б уклала кілька угод тут, у цьому офісі, з цим краєвидом.
У цім ліфчику?
Джейсон обожнює комісійні.
Одягай, що хочеш, Еммо, лише принось комісійні.
Амандо!
Так?
Торкнулася діаманта, і вона йде.
Досконалість хоче часу.
- Повільніше. - Я тебе обожнюю!
- Ви вже були нагорі? - Ні.
Весь верхній рівень — це основний балкон.
Ходімо туди, роздивитеся.
- Ану. - Приголомшливо.
- Стривайте. - Тут колись був банк? Що це?
Схоже на банк, але ні, це екологічний пневматичний ліфт.
Він працює?
- Працює! Спробуєш? На хвильку. - Ні! Я б не...
Давай, Еммо.
Не бійся. Він прозорий, застрягнеш — бачитимеш нас.
Клас, у мене паніка, коли я дивлюся на вас.
Я боюся ліфтів, тому...
- Ліфтів? - Справді? Тримайся!
- Я їду! Воно швидке! - Па-па!
Пам'ятаєш дівчинку з «Чарлі й шоколадна фабрика»?
- Яку затягнула труба? - Боже.
Па-па, Еммо! Я люблю тебе!
У неї всі діаманти.
- Я вилізла! Дівчата, я жива! - Слухай!
Я вилетіла нагору! Це було швидше, ніж я думала.
Ти злетіла.
Це головний передпокій. Дивіться.
Це мегабалкон.
Так, у нас тут є камін, телевізор, ліжко з балдахіном.
Два санвузли з обох сторін.
Це більша шафа для модного одягу.
Коли проходиш, умикаються всі вогні, шикарно.
- Круть. - Бомба.
Я вас лишаю, роздивляйтеся.
- Шукайте, якщо що. - Чудово.
- Па. - Па, Амандо.
Гаразд. Ну що, ми вдома.
- Правда? - Удома.
Тут так спокійно й красиво.
Мені дуже подобається цей дім. Його приватність.
- Й Аманда. - Вона топ, правда?
Я б воліла, аби взяли її, не Кассандру.
Уже дивно, що Челсі обідала з Ніколь, але ще й із Кассандрою?
Як так сталося? Я не знаю.
Челсі, Кассандра — добре, але як Ніколь до них уклинилася?
Цікаво.
Вони мов заявляють: «Ми проти тебе...»
Ну пробуйте. Будете щодня програвати.
Навіть не знаю, чому ми досі обговорюємо Кассандру.
Я думала, що востаннє побачу й почую її в Кабо,
але я не здивована, що Челсі намагається її завербувати.
Челсі потрібні посіпаки.
Тоді на пляжі в Кабо, коли ти пішла, Кассандра ще побалакала з нами.
Була дуже милою.
Вона розповідала все так, ніби ви подруги.
- Я недовго з нею була. Челсі її обожнює. - Я просто спантеличена.
Мені не треба нових друзів чи оповідачів мого життя.
Вона от рознервувала мене.
Можливо, вона просто твоя фанатка.
«Дівчино, ти фанатка».
- Це лестощі. - Могла сказати інакше.
Я вважаю так: коли йдеться про людей, головне форма подачі.
І коли я вирішую, як я до когось ставлюся, то вже не змінюю думки.
І так купа всього.
Я борюкаюся з Челсі стільки часу, скільки я тут,
тому мені не треба...
Розумію! Але ви з Челсі вже помирилися.
Але поглянь, що вона робить. Тобі не дивно?
Приводить у компанію Кассандру, вони ходять на обіди.
- Добре, не скажу, що це не підозріло. - Це підозріло.
Не до смаку мені це.
Переклад субтитрів: Павло Дум’як