Když jde o práci, nemám problém se porvat o každý dolar.
V O Group budu už rok a po vzoru Jasona se snažím růst a napakovat si kapsu.
Zavoláš mi kvůli té protinabídce?
Musíme zjistit, jestli projde ta kratší lhůta na posouzení.
Ať to stihneme. Dej vědět.
- Čau, pracante. Ráda tě vidím. - Já tebe taky.
- Jdeš mi pomoct s úklidem? - To asi ne. Ale můžu někoho poslat.
Beru všema deseti.
- Tak super. - Jo.
- Vypadá to dobře. - Už se to rýsuje.
- Hezkej bar. - Mramor viola.
Poznáš ho podle té fialové.
- Dobře. - Bude to prostornější.
Je to tu skoro dvakrát větší.
Stíhá se ta otvírací párty?
Musí. Pozvali jsme stovky lidí.
Asi ses nepřišla jen tak podívat. Copak?
Stýskalo se mi.
Ne, chtěla jsem s tebou něco probrat.
Vzpomínáš si na Saweetie?
Je to jak soukromý městečko.
- Jo. Moc hezký. - Malá oáza.
Ale ty rostliny mě na vodě budou stát majlant.
Pořád je mou klientkou. Ten první dům nakonec nedopadl.
Jsme takovýhle kousek od podání nabídky na jiný.
Jde o neveřejnou zakázku. A kvůli tomu jsem tady.
Přemýšlela jsem o rozdělení provize.
V minulé realitce jsme jeli 90:10, takže se mi ten poměr tady těžko skousává.
Nelíbí se mi,
že přicházím o mnohem víc peněz, než kdybych dělala jinde.
Všichni naši makléři to mají stejně.
I Mary?
Všichni z téhle pobočky.
A všichni z Newport Beach a Caba.
Většina z nich by mohla jinde dostat 90:10.
Ale stejně zůstávají u nás.
Před příchodem do O Group šlo 90 % mně a 10 % realitce.
Ale Jason si nechává vyšší podíl,
což znamená, že mám nižší příjem a míň peněz na zaopatření syna.
I když nedělám do realit tak dlouho, můj první prodej byl za 17,5 milionu.
Mám velké, slavné klienty.
Jsem přínosem a nechci se těch peněz vzdát.
Ano, Oppenheim Group si bere víc než většina ostatních realitek.
Ale nejsme obyčejná realitka. Nabízíme toho víc.
Pomáhám vám se zakázkami. Pomáháte si i mezi sebou.
- Vážně? - Jo.
Navrch toho všeho se mě Chelsea snaží posrat.
Chce, abych přišla o klienty a zakázky i o kámošky z kanclu.
Je to směšný a naprosto zbytečný.
Netušil jsem, že je to s Chelsea tak vážné.
Je to absurdní.
Nerad bych, abys u nás skončila kvůli počínání jedné z kolegyň.
Chci, abys zůstala, ale rozdělení provize se nezmění.
Stačilo. Jsem svou vlastní paní.
Jsou to mí klienti, všechno jsem si sama vydřela.
Nechci dál dotovat realitku, když si jinde můžu vydělat mnohem víc.
Stejně se mě Chelsea akorát snaží sabotovat.
Za to, čemu tu musím čelit, si zasloužím mnohem víc.
Nevím, jestli to skousnu.
Nemůžu si dovolit přijít o tolik peněz. Je to obrovský balík.
Podle mě si u nás vyděláš víc, byť při dělení 80:20.
Jak začneš přivádět klienty a využívat mou pomoc,
abys získala běžně těžko dostupné zakázky...
- Ale jak? - Jako ostatní holky.
Těm dáváš zakázky přednostně.
Protože nejdřív nám musíš vydělat.
Takže mě házíš svázanou do vody
a říkáš mi, že musím plavat, i když nemůžu hnout rukama?
Nemůžu ti něco jen tak přihrát a doufat, že se ukážeš.
- Jsem podnikatel. - Já vím.
Až nám vyděláš, dohodím ti odpovídající zakázky.
Mám klienty, kteří na mě nedají dopustit.
Ale z předchozí práce. Mně jsi nic nevydělala.
Jak uvidím výsledky, dočkáš se lepších zakázek.
Ale rozdělení provize je neměnné.
Musíš se s tím smířit.
Nevím, jestli to dokážu.
Radši už asi půjdu.
Nevím. Možná to není pro mě.
- Dobře. - Zatím.
- Snad se uvidíme na té párty. - Kdo ví.
MAKLÉŘI Z HOLLYWOODU
To je pěkný.
Čau.
Poslední dobou jsem dost vystreslá.
Snažím se zase plně soustředit na práci.
Dneska jdu na obhlídku domu pro jednoho z mých klientů.
3 LOŽNICE, 5 KOUPELEN, 484 M2
Jde o dům s vypiplaným designem nad Sunset Strip.
Naproti přes ulici stojí Chateau Marmont, legendární hollywoodský hotel.
Každý, kdo něco znamená, to tam dobře zná.
Moc hezký.
Přijde mi, že jsem se ustrojila víc než adekvátně.
Je to tu takové asijské.
- Eklektické. - Jo.
Ty dveře jsou parádní.
- Jsi v pohodě? - Ani ne.
Včera jsme si s Chrishell dlouho psaly.
- Vážně? - Ale nic se nevyřešilo.
Má pořád dojem, že jsem ji hodila pod vlak.
Přestože jsem se jí za to omluvila.
Není v dobrém rozmaru. Prý jsem kámoška na hovno.
Myslela jsem, že se to přežene, ale nevypadá to.
Čekala jsem, že mi vrátí práci,
protože jí dojde, že se zachovala hloupě, ale nestalo se.
Naše přátelství je teď v troskách.
Chrishell jen tak neodpouští.
- Je to jen horší a horší. - Ne.
Ale všichni jsme to viděli stejně.
Já byla jen ta, co sáhla po telefonu a vyjádřila se k tomu.
- Jo. - A teď to za všechny schytávám.
Vůbec nechápu, jak se to mohlo takhle podělat.
Dřív jsme táhly všechny za jeden provaz. Co se stalo?
Celé se to rozpadlo. Lezeme si na nervy.
Už nejsme rodina.
Jo, spíš rozvedená rodina.
Přišla jsem o dobrou kamarádku.
Jo.
Původně jsem byla naštvaná,
ale došlo mi, že jsem vlastně spíš smutná.
Je to těžký.
Jo. Na prd.
Takhle to dál nejde.
Ona asi jen tak neotočí.
- Ahoj. - Čau.
- Ahojda.
- Vítejte. - Čau.
Jasone, představuji ti skvělou Cassandru.
- Ahoj. Ráda tě konečně poznávám. - Nápodobně.
Díky, že jste přišli.
Hodně jsem ti toho o ní řekla.
- Ano. - Tohle je tvá zakázka?
Jsem momentálně v nejužším výběru.
5 LOŽNIC, 8 KOUPELEN, 675 M2
CENA PROZATÍM NESTANOVENA
Ten dům se už prodával, ale pak se rozhodli přizvat makléře.
- Aha. - Mimo jiné i mě.
Za kolik se nabízel?
- Za 37 milionů. - Dobře.
V hlavním domě je pět ložnic a osm koupelen.
Plus dva pokoje a koupelna v domku pro hosty.
Součástí je tenhle jednoakrový pozemek
a taky další akr,
na kterém se rozprostírá překrásná a naprosto unikátní japonská zahrada.
Je tu taky knihovna, kancelář, vinný sklípek, herna.
Cena je poměrně vysoká, že jo?
Doufala jsem, že by ses tu mohl porozhlédnout
a jakožto zkušenější mi poradit s cenou.
A pokud se ti ten dům zalíbí, můžeme ho prodávat společně.
Jasně. Ale budu hodně upřímný.
Prosím buď.
Proto ji mám ráda.
Nejenže nám ukáže překrásný dům, ale chce spolupracovat.
Takhle se musí na makléře.
Šla bych na to podobně. Dobře ty.
- Ráda vás tu provedu. - Tak jo.
Prosím.
Tady formální jídelna. Krásný výhled na bazén.
Bože můj.
Všimněte si toho množství přirozeného světla v kuchyni.
Ale jinak tuctově řešená. Neladí se zbytkem domu.
Tady je hlavní ložnice.
Dámská koupelna je úžasná.
- Nádherná. - Že jo?
Ježiši.
Sen každé ženy.
Přirozené světlo je k nezaplacení, když se potřebuješ nalíčit.
- A skvělá vana. - Že jo?
Předražená, ale krásná.
Dům je to pěkný, ale viděl bych to tak na 15 až 20 milionů.
Jasně.
Problém vidím v ceně těch dvou akrů pozemku.
Ten akr u domu by mohl stát 12 milionů.
Ale ta zahrada je ve svahu, takže maximálně pár milionů.
Určitě bych měl zájem, ale při ceně 29 995 000.
Za víc bych ho neprodával.
Jo.
Pověz mi víc o sobě.
Koukal jsem na tvůj Instagram.
- Máme asi 60 společných přátel. - Vážně?
Navíc mám taky dvojče.
Jednovaječné?
- Dvoj. Jste k nerozeznání? - Jo.
- Takřka. - Ty jo!
- Kdo se narodil první? - Já.
- Takže ty. - Já taky.
Skvělý.
Chelseino doporučení beru velmi vážně,
ale vzhledem k neshodám mezi Bre a Cassandrou
musím dobře zvářit, jestli ji přijmout.
Neříkám, že to bude rozhodující,
ale určitě to mé rozhodnutí výrazně ovlivní.
Takže zatím nevím.
Těšilo mě.
Nechceš přijít na otvírací párty naší nové kanceláře?
Bude hned vedle té staré.
- Stav se. - Moc ráda.
- Bude sranda. - Pošlu ti pozvánku.
- Určitě. - Už musíme.
- Ani jsme nepokecaly. - Můžu tě svézt.
- Fakt? - Jo.
- Nevadí? - Ne.
Dneska už mám padla.
- Mějte se. - Zatím.
- A my se uvidíme na té párty. - Jo. Už brzo.
Myslím, že dobrý. Pozval tě na otvíračku nového kanclu.
Asi máš jednou nohou nakročeno.
Napíšu ti.
Užijeme si to. Už se těším.
- Tuhle jsem tě zmínila. - Jo?
Řekla jsem, že jsme byly na obědě a že by ses nám hodila do týmu.
Díky.
Nicole mě podpořila.
Nikomu jsi nevadila.
- Super. - Až na Bre.
Upřímně nechápu, proč to mezi vámi tak dře.
- Nemůže mi přijít na jméno. - Nejsi zdaleka jediná.
Vážně?
- Chová se tak k víc lidem. - Jo
Navenek je dost nepřístupná a uvnitř není taky kdovíjak milá.
Vlastně je možná celkově nepřístupná.
Jo.
Když se s ní ostatní holky postupně sblížily,
nechápala jsem to, protože jsem ji měla za mrchu.
S Bre jsem skončila.
Nechápu, proč se s ní všichni kamarádí.
Přijde mi, že mě odstrčila.
Cassandra mi pochopitelně sedí, protože se s Bre nemusí.
Máš neskutečnej potenciál.
Byly bychom skvělá dvojka. Hotová pohroma. V dobrém.
DEN KONÁNÍ OTVÍRACÍ PÁRTY
Za hodinu začínáme.
- Hlavně přijď v kvádru. - Jasně.
Já ti to říkal. Rozhlédni se kolem.
Nech si to na pak.
Ale skoro to máme.
- Dobrá práce. - Díky.
- Tak jo. - Jaképak boty?
Chceš je mít sladěné s doplňky?
Jo.
- Doplňky máš stříbrné. - Plus zásnubní prsten.
Taky ho mám.
Stalo se.
Jsme svoji!
Odletěli jsme do Vegas a nechali se oddat Elvisem.
Nezabývali jsme se tím, abychom na to měli papíry.
Na tom nám nezáleží. Hlavní je, co to znamená pro nás.
Ale máme před sebou skvělou budoucnost.
Už se nemůžu dočkat.
Zrovna jsem si dávala lesk.
Sem s ním, ženuško.
Líbí se mi, když mi tak říkáš.
Ale na té párty to radši nedělej.
Uvidím, kolik toho vypiju.
„To je moje žena!“
Ještě ne. Brzy jim to řekneme. Možná.
Po všem tom vzruchu chci co nejvíc oddělit osobní život a práci.
Řekneme jim to, až budeme chtít.
Nejdřív potřebuji vyřešit pracovní stránku věci.
A pak budu snad konečně šťastná.
Sluší ti to.
Díky.
Už jen boty.
Hotovo. Jen si je obuju.
Těšíš se na večer?
Jo. Co ty?
Nevím. Je to divné.
Posledně mě Chrishell ani nepozdravila.
Byla na mě protivná, tak nevím. Možná bych si s ní měla promluvit.
Já z toho mám upřímně strach.
Nechci dneska řešit žádné drama. Chci, aby to byla povedená párty.
- Budou tam všichni klienti a makléři. - Já vím.
O nic nejde.
Chtěla jsem si s ní promluvit hlavně kvůli tobě.
Ale nemusím.
Nevadí mi, když se...
- Nebudeme bavit? Dobře. - Ne. Můj názor.
- Jo. - Vážně.
- Dneska to bude velký. - Já vím.
Jsem z toho na nervy.
Už jen představa vás dvou ve stejné místnosti mě děsí.
Jo. Nevadí. Chápu.
Takže boty.
- Těšíš se do Paříže? - Jo.
Bude to romantické, že?
Pod límeček.
Paříž je krásná.
Vyrazíme si spolu, představím tě kamarádům.
Užiješ si to.
- Vyrazíme si každý večer. - Chystáš nějaké překvápko?
Červenáš se.
Sranda.
- Jako bych neměl starostí dost. - Jo.
Má první Oppenheim párty.
Mám strach.
Neboj.
Jo. Jsem ráda, že jdeš.
Kdykoliv mě budeš někde potřebovat, stačí říct.
Jsem z toho nesvá,
protože to bude poprvé po dlouhé době, co se uvidím s Amanzou.
Doufám, že se to rychle vyřeší, protože nechci řešit drama...
- Jo. - ...před osobou, kterou miluju.
To bude dobrý.
Budu tam s tebou.
Díky, muženuško.
Ženuško.
Dobrý? Tak jdeme?
Dobrý.
Jdeme.
Slezte dolů. Končíme.
Před vchodem je bordel. Dones koště.
Venku na chodníku.
- O co jde? - Už jdu.
Proč jste to neuklidili?
Brette, klídek.
- Je to dobrý. - Potřebujeme velký koště.
Člověka a velký koště.
- Seženete koště? - Dobře.
- Toť vše. - Vyřeším to.
Uhněte.
Jsi tu první, kámo. Blahopřeju.
Běžte dovnitř. Jasone.
Na mě, prosím. Dej mě do pucu.
Jasona stál ten kancl spoustu potu a krve.
A nutno říct, že se vyznamenal.
Romain tam dřel do poslední chvíle,
tak jsem mu řekla, ať se skočí osprchovat a pak se tam kouká vrátit,
abychom si to mohli užít.
V podstatě členský klub.
- Jo. Jako Soho House. - Jo. Ale lepší.
- Tak co myslíš? - Vypadá to skvěle.
- Jo? - Jo. Vrátíš mi už manžela?
- Jo. - Pořád tu cítím barvu.
Před hodinou tu stálo lešení.
- Přísahám. - Mazec.
Ježiši. Ten sloup. Za tohle jste utratili sto táců?
Sedmdesát pět.
Mazec.
Jo!
- Magnát! - Jo.
Brett mi ten shuffleboard vymlouval.
Stál 40 000 dolarů!
Sto, když počítám i kulečník, shuffleboard a šipky.
Lidičky, rychle.
- Co? - O Group chvilka.
Jo.
Tihle lidi mi změnili život k lepšímu.
Má vášeň pro reality mi přinesla přátele, kteří jsou jako moje rodina.
A o tom to celé je.
- Rodinka. Mám vás rád. - Já taky.
MAKLÉŘI O GROUP, ORANGE COUNTY
- Čauky. - Ty jo.
Epický!
Ty jo!
- Čau. - Sekne ti to.
- Tobě taky. - Fakticky.
- Bolo od Prady. - Někdo musí vypadat.
To není kancl, ale noční klub.
- Máte to u vás taky tak hezký? - Tady je to lepší.
- Jo. - Určitě.
MAKLÉŘKA O GROUP, OC
- Čau. - Jak se máš?
Ty jo.
Ahoj.
Páni.
Hele, váš zvon.
No jo. Je tady.
Čau.
Už ses bavila s Chrishell?
Jo. Hodně. Naposledy včera...
- Chceš si to přečíst? - Fakt? Můžu?
Kde začít?
Ježiši. Proboha. Cože?
Nechápu to. V Cabu jsem to posrala.
Uznala jsem to.
Omluvila jsem se. A ona teď říká, že ze sebe dělám chudinku.
„Jsi kámoška na hovno. Manipuluješ.“
Musím upřímně říct, že jsem nečekala, že se to tak vyhrotí.
- Vážně. - Já taky ne. Je naštvaná. Chápu.
To já taky, co jsme se vrátili z Caba.
Čau.
Jak se máš?
- Blahopřeju. Je to nádhera. - Blahopřej nám.
- Ahoj. - Čau. Blahopřeju. Vypadá to tu skvěle.
- Díky. - Vážně pecka.
- A to jste neviděli všechno. - Je to úlet.
Jednu si zobnu.
- Crème fraîche. - S kaviárem?
Jo.
- Ty kráso. Čau. - Ahoj.
Tady budeme pečený vařený!
Je to krása. Líbí se mi barva toho nátěru.
Hned bych tu bydlela.
Můžu vás poprosit...
Musím trochu ubrat.
Mockrát děkuji.
- Nejdřív dám slovo Brettovi. - Skvělý.
Kancelář vedle jsme otevřeli před deseti lety.
A tenhle prostor předznamenává novou fázi Oppenheim Group.
Je vyvrcholením deseti let našeho úspěšného působení.
Když se podíváte na tým, který jsme poskládali,
a na tuto kancelář, všechny americké realitky
by se měly začít třást.
To je zkrátka fakt.
Tahle kancelář je pro vás.
Doufám, že v ní vydržíte a ideálně i zemřete.
Přirozenou smrtí?
Na přepracování.
- Díky za vysvětlení. - Děkuju vám. Mám vás rád.
Jsme rodina, byť někdy dysfunkční.
Myslím to vážně a mám vás všechny moc rád.
Dlouho jsem nebyl šťastnější.
Tahle kytice je od všech, kdo tu pracují.
Můžeš to vytáhnout?
Vypadá to ošuntěle,
ale jde o deset let starou fotku tamtoho kanclu.
Jason mě tam tehdy vzal, aby mi ukázal, co koupili.
Chtěli tam založit realitku a podívejte na nás dneska.
Ano, jsme rodina.
Mockrát děkuju.
Tehdy jsem ještě ani nebyla makléřka.
Amanza tam dennodenně chodila, až se zeptala, jestli může dělat makléřku.
„Proč ne? Stejně tu furt okouníš.“
- Díky. Jste boží. - Miluju svou rodinu. Díky všem.
Jason není sobec.
Rád investuje nejen do sebe, ale i do nás a realitky.
Nemůžu se dočkat, co všechno ještě dokážeme.
Abych nezapomněl. Lou.
Chci poděkovat své přítelkyni, která mě podporovala.
O ruku tě žádat nebudu, ale moc tě miluju.
Pojďme se bavit!
MAKLÉŘKA O GROUP, OC
Bože můj.
- Chytej. - Můžu?
Chytla!
Blahopřeju.
Vypadá to neskutečně.
Jsem rád, žes přišla.
- Chtěla jsem. - Je to náš společný úspěch.
To bych si nenechala ujít.
Na rozdíl od nějaké té večeře.
Ale tohle jsem nemohla zmeškat.
- Díky. - Bereš?
Jo.
- Čauky. - Máš se?
Jo.
MAKLÉŘKA O GROUP, OC
- Čauky! - Ahoj!
Děsně ti to sekne.
- Vypadáš skvěle. - Jak se máš?
Ochrance zřejmě nepřišly fotky stalkerky,
a tak se nám vetřela na párty a nejspíš se po mně shání.
Co musím udělat, abych tě přetáhla? Tohle je náš nový kancl.
Řekni si.
Doufejme, že klapne ten dům za 40 milionů.
Doufejme.
Jen tě jdu pozdravit.
- Ahoj. Máš se? - Jo.
Nechci s tebou být na kordy.
- Cože? - Nechci s tebou být na kordy.
- Dobře. - Dobře?
Nemusíme se bavit. Jen tě jdu pozdravit.
- Ráda tě vidím. - Taky.
Můžeme jít.
- Ahoj. - Čau.
Nechceš si promluvit?
Přes stolek s pugétem, nebo bokem?
Je trochu rozvrkočený...
Ale to my dvě taky.
- Čau. - Čau.
Nechci se s tebou hádat.
Mám tě ráda.
A já si toho vážím.
To jen tak na úvod, abys věděla, jak to mám, a nedopadlo to...
Nebudu nic rozjíždět. Hodlám jen poslouchat.
Mám dojem, že všechno, co jsem ti chtěla říct, jsem už napsala.
Omluvila jsem se, uznala vinu.
- Já se taky omluvila. Jen ne osobně. - Kdy?
Proto neznáš můj pohled na věc.
Tak proč jsi to nezvedla, když jsem ti psala, že můžu?
Protože já nemohla!
Že se to hodí tobě, neznamená, že mně taky.
Neštvi mě.
- Nemusíme to řešit. - Jen vysvětluju.
- Nevím, co teď dělat. - Já taky ne. Jsme tady a...
Poprvé se vidíme naživo. Dost se toho ke mně doneslo.
K tobě určitě taky. Ale radši bych si to vyříkala napřímo.
Nechci si dopisovat ani si to vyřizovat přes ostatní.
Co ti na mně nejvíc vadí? Co tě tak štve?
Řeklas, že jsem kámoška na hovno.
Ale ty ses tak přece zachovala.
Štvalo tě, že jsem nepřišla na tu večeři, ale pokud chci mít klid
a někam nejít, mám na to právo.
Jo, štvalo to mě i všechny kolem.
Tehdy nikdo z nás netušil, že se necítíš dobře, víš?
Ten večer to na mě dolehlo.
- Nebyla jsem psychicky připravená. - To chápu.
Snad už chápeš, proč jsem nepřišla.
Chápu. Naprosto.
Protože zrovna před pár dny
jsem se cítila úplně stejně mizerně.
Rozhodla jsem se nejít do kanclu, protože bych psychicky nedala.
A nemohlas za to ty ani nikdo z kanclu.
A bylo mi jasné, že to bude mít dohru.
Že někdy vyjíždím? Ano, ale to dobře víš.
Nejsem na to pyšná. Nesnáším to.
Štve mě to a bolí to, protože si nepustím moc lidí k tělu.
Víš to a snažíš se to změnit.
Nic proti tomu. Jo, jsi startovací.
Ale přece ti to nebudu mít za zlý, když vím, že na tom děláš.
Nemyslím si, že jsi špatný člověk. Necítím vůči tobě zášť.
Nic takového. Vůbec.
Když jsem zahlédla G, sralo mě, že jsem přišla o dva lidi.
Je to naprosto pochopitelný. Žijete spolu.
Jasně že jste v tom...
Ale přišlo mi, že to děláš naschvál.
Bylas na mě nasraná, tak jsi mi vzala práci.
A to se mě dotklo. Nasralo mě to.
Dobře.
Obě jsme se dopustily nějakých přešlapů.
Vina je i na mé straně.
Omlouvám se, jestli jsem reagovala přehnaně.
- Bolelo to. - A já z toho byla v prdeli.
Nikdy v životě jsem nebyla takhle špatná
z konfliktu s kamarádkou.
To jsme dvě.
- Omlouvám se. - Já taky.
A dneska zatím vůbec nepiju,
protože jsem nechtěla být hromádka neštěstí,
co bulí někde v koutě.
Budu ráda, když si se mnou teď půjdeš připít.
Mám tě ráda.
Hrozně se mi ulevilo...
Mně taky.
Pozdravilas už ostatní?
Jo, mluvila jsem zběžně s Chrishell a Emmou.
- Bre jsem teda nezdravila. - Cože?
- A ona tebe jo? - Ne.
Ale ona ráda lidi přehlíží.
Jdeme ji pozdravit.
Já ti nevím.
Podle mě je to blbej nápad.
- Čauky. - Ahoj. Jak se máte?
- Nedá se v tom sedět. - To znám.
- Je to na prd. - Hrůza.
- Chtěla jsem se schovat. - Mám tě.
Jo...
Jak se máte, mrchy?
- Skvěle. - Jsem mrtvá.
Mám mimino a děsnej hlad.
- Kdy mu přestaneš říkat mimino? - Nikdy.
Jsem taky mrtvá. Mám dvě mimina.
Jemu je devět měsíců, ne dva a čtyři roky.
Takže... Vím, že jste si s Cassandrou nesedly.
Nechápu, co ti tak vadí, Bre.
- Všechno. - Ale nevím proč.
Proč ti tak záleží na tom, abychom byly kamarádky?
Nezáleží.
- Nemusím tě mít ráda. - Jen nebuď mrcha.
Já si můžu dělat, co chci. Tobě to může bejt u prdele.
Jsi má klientka? Řešíme obchod?
Lidi, co ho s tebou řešili, o tobě neřeknou dobrého slova.
Opravdu? Kdo třeba? Můžeš jmenovat?
Děláš, jako bych ti šla po krku. Nauč se chovat slušně.
Nepotřebuju, krávo. Neser se do mě.
Takhle to určitě dotáhneš daleko.
Víš co, zlato? Pověst je všechno.
To „zlato“ si nech. Neser mě.
Tak jo. Dost!
Žádné drama.
Proč mi ji furt cpeš?
Cassandro, poslouchej chvíli.
Říkala jsem, že mám dojem, že se nemůžete vystát,
protože jsi mi dost podobná.
Jsi od začátku uctivá a milá.
Taková jsem taky.
Ale ty ne. Ty jsi ze začátku hrozně ostražitá.
Ale v pracovním prostředí je třeba působit příjemněji.
Není třeba působit nijak.
Nenechám se koučovat od dvou falešných kravek.
Chelsea na mě má spadeno. Už mě pěkně sere.
Ať jde do prdele, nebo se neudržím.
- Klidně se tím řiď, ale já nemusím. - Neříkám, že musíš...
- Proč musím dělat věci podle tebe? - Nemusíš.
Vůbec nechápu, proč jsi tak konfrontační a defenzivní.
Konfrontační?
Máš dojem, že jsme se spikly.
- Protože se s tebou nechci bavit? - Tak to není.
Tobě jeblo? Nejsem na terapii.
To, že jsem na tebe milá...
Děsně. Sedla sis a pustila ses do mě.
Já si tady hleděla svýho, tys přišla a začala se do mě srát.
Já se s tebou akorát nechci bavit.
Máš v povaze být defenzivní.
Jsem defenzivní, protože se s tebou nechci bavit?
- Ne, Bre. - Tobě fakt hrabe.
Potřebuju skleničku.
Dobře. Co tě žere?
- Nic mě nežere! - Co tě žere?
Ta pošahaná nána si přisedla a otvírala si na mě hubu.
Ať jde do prdele.
Nemusíš ji mít ráda, ale jen přišla, byla jsi nastartovaná.
Štvalo mě, jak se ke mně hlásila. To jsem jí taky hned řekla.
Hrála si na kámošku, měla mě nastudovanou.
Bylo to divný.
Nejsem kdovíjak přátelská. A nikdy jsem nebyla.
Neříkám věci jako: „Ježiši! Tak ráda tě vidím!
Nepůjdem na skleničku?“
Prostě taková nejsem a nemusím být.
Nehodlám se měnit, abych udělala někomu radost.
To je přece šáhlý. Ty bys kvůli mně byla někdo jinej?
To přece nejde.
Nemůžu být někdo jinej,
jen abych zapadla do tvý škatulky. A být milá na buchtu, kterou sotva znám.
A nenapadlo tě, že je možná ideální chvíle to zvrátit a říct si:
„Víš co? Srát na to.“
Proč nebýt na lidi milejší?
Přivedlas ji sem, abys mě nasrala,
ona se do mě pustí a já si to mám nechat líbit?
- S tím běž do prdele. - Já na tvém místě...
Ale já nejsem ty!
Nejsem jako ty ani ona. Ani jako ostatní holky odsud. Já jsem já.
Běžte už do hajzlu. Děláš si prdel? Mám toho plný zuby. Nasrat.
- Jsi v pohodě? Co je? - Nasrat.
- Debilní show. Debilní kancl. - Co se stalo?
Co je?
- Měla jsem chuť jí natáhnout. - Ty vole.
- Ať jdou do hajzlu. - Chelsea tě srala?
Kup si kondicionér, Cassandro, dojdi si ke kadeřnici
a dělej něco s těma řasama, ty krávo blbá.
Musíme zazvonit společně. Jako Chrishell.
- Můžem? - Jo.
Na nový kancl! A nové obchody!
Na čistý štít, holky.
Chce do mě rejt? Ať si mě kurva nepřejou.
- Jo! - Jo!
Překlad titulků: Vojtěch Tuček