PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Vrátila ses pozdě. Začínal jsem si dělat starosti.
Promiň, měli jsme povinné celofiremní bezpečnostní jednání. Dost se protáhlo.
- Vážně? O co šlo? - Je tu velice nebezpečný vir,
který rozsévá zkázu po celém světě a je velice nakažlivý.
Ach Bože. Co budeme dělat?
Hlavně si musíme dávat pozor.
Také jsem koupila tyto latexové rukavice a ochranné dýchací masky. Jen pro jistotu.
Měli bychom zkontrolovat sousedy a připravit zásobu filtrované vody.
Dobrý nápad, Brade.
Stačil by okamžik nepozornosti
a ten vir by nás všechny zničil.
- Na něco jsi zapomněla, Janet. - Na co, Brade?
Žijeme v nejskvělejší zemi světa.
Žijeme ve Spojených státech amerických.
Když se budeme všichni snažit a poslouchat pokyny
z Centra pro kontrolu a prevenci nemocí,
bude vše v pořádku.
Vláda Spojených států nás ochrání.
Tak jako vždy!
To ušlo.
Vynechejte tu část s vodou, ale zbytek byl fajn.
Natočte to co nejdřív a pusťte to na všech hlavních sítích,
což dnes asi zahrnuje i Netflix.
ŠANGHAJ
Tak jo, máme 24 hodin, než proběhne setkání.
Tohle je to místo.
Tady se tvůrce viru
setká s kupcem, aby mu předal lék.
Budeme sledovat, jak to proběhne,
identifikujeme pachatele a zakročíme.
To se nám jen tak sami vzdají?
No samozřejmě.
Nebo nás možná zavraždí. Nejsem si úplně jistý.
Tohle je šílenost! Je toho na nás moc, nezvládneme to, Owene.
- Končím. Chci jít domů. - Hej!
Poslouchej mě. Pojď sem.
- Pamatuješ, co se stalo v Berlíně? - Jo.
- Sestřelili nás... - Jo.
- ...a chtěli nechat umřít. - Jo.
- Neměli jsme zálohy. Co následovalo? - Jo.
Zaváleli jsme.
A pak jsme dál váleli ve Florencii, Súdánu, Dánsku, Francii
a taky na Floridě...
Méně už pak v Lotyšsku, ale teď jsme tady v překrásné...
- Šanghaji. - Ano!
Šanghaj. Čína.
- Tam právě jsme. - Ano.
Ale není tohle spíš pro policii?
My jsme policie.
A taky jsme doktoři,
- takže jsme... - Policejní doktoři.
Já myslel doktorští policajti, to je lepší.
Hele, oceňuju, co se snažíš udělat,
ale víš, co by mi pomohlo? Zbraně.
Já vážně myslel, že nám je dovolí vzít do letadla.
- Moje chyba. - No a co s tím uděláme teď?
Někoho tady v Šanghaji znám, ale... nebude mít radost, že mě vidí.
A proč jste se vy dva rozhádali?
Popravdě...
už si ani nevzpomínám.
Bývalý policejní seržant Edgar Toobey,
můj starý mentor!
Bývalý detektiv Owen Maestro, muž, kvůli kterému kulhám.
No jo. To je ten důvod.
Pojď sem ty rodinné balení karamelových bonbónů.
Dobře.
Ahoj, já jsem Lola. Owen a já jsme partneři.
To je ale bejvák.
- Páni, páni, páni. - Díky.
Páni, tohle je... tohle je.
Jak se má můj starý střelecký instruktor?
- Fajn, díky. - Ty jsi učil Owena střílet?
Snažil jsem se. Střelil jsi teď někdy omylem někoho, Maestro?
- Moc vtipný. - Ne, vlastně jo!
Před pár dny omylem postřelil kluka v Berlíně.
Ne, já ho střelil schválně, ale neměl jsem to dělat.
Každopádně vím, že jsme skončili trochu rozpačitě.
- Když jsi mě střelil... - Omylem jsem stiskl spoušť.
...do kyčle.
Skrz kyčel.
Jde o to, že už jsme dál. Stejně jako ta střela.
Já realizoval svůj sen stát se doktorem
a ty ses přestěhoval do Číny,
aby sis splnil sen o mytí nádobí během kadění.
To nebyl můj sen, Owene.
Ano, je to krutopřísná výhoda,
ale můj sen byl tohle...
No jo!
Tvůj sen byl naučit kreslit americké novinové komiksy
znevýhodněné čínské děti.
Novinové komiksy jsou ve 21. století velice užitečné.
A navíc pomáhám znevýhodněným dětem, aby nebyly na ulici.
Je to fajn způsob, jak pomoct komunitě, když už nemůžu být polda.
- Protože tě Owen střelil? - Trefa.
Ming, zkus kolem jeho těla namalovat vlnovky,
abys naznačila, že smrdí.
Pamatujte: „Ukazujte, neříkejte.“
Vidíte, jak nám ty stružky potu ukazují,
v jakém stresu Cathy je?
Owene, koukni na tohle.
Podívej na Dilberta.
- První okénko, v tom je paní. - Jo.
Ve třetím okénku je pryč. Vidíme jen její nohy.
Ve druhém okénku se stalo něco šíleného.
Že jo? Kam zmizela?
Tohle je vážně zajímavé, Edgare... vážně krásné,
- ale jsme tu z určitého důvodu... - Jo, chceme tě požádat o laskavost.
Pojďme do mojí kanceláře, která slouží i jako kuchyně, ložnice a toaleta.
Vrátíme se, odkud jsme přišli?
Přesně tak. Jdeme.
Tak jo, po obědě zapracujeme na psech pijících kávu.
O co jde?
Připrav si hajzlík,
- řekneme ti to od začátku. - Jo.
Všechno začalo,
když dva studenti dorazili do Childrensovy...
A setkání proběhne zítra na veřejném místě.
Kdyby se ale něco pokazilo, budeme potřebovat zbraně.
Kéž bych mohl pomoct, ale v tomhle už nejedu.
Když mi došlo, jak moc zbraně ubližují, zřekl jsem se jich.
Tobě to nebylo jasné?
Ne, než mě střelil. Učím se prožitky.
Hele, seržo,
možná nestřílím úplně rovně, ale mluvím na rovinu.
A tady je střela pravdy, která ti snad projde srdcem.
Potřebujeme zálohy, když je nedostaneme, jsme v pytli.
Prosím, pomoz nám.
Sakra práce, Maestro!
- Jo! Máme ho! - Ne tak rychle!
- Nemůžu do toho jít s vámi. - Co?
Můžu vám ale pomoct se zbraněmi.
Pořád tu mám pár kousků ze starých časů.
Já myslela, že ses jich zřekl.
Však ano. Zřekl jsem se jich sem.
Tak jo, představím vám tuhle krásku.
Přímo tady
- je nestřílecí tlačítko. - Dobře.
Fajn, tohle se jmenuje dlouhá část.
A tady je stiskátko. Díky tomu létají střely. Stisknete ho.
Dobře.
A co třeba...
- co je podle vás tohle? - Vystřelovák?
- Něco lepšího. - Páni!
- Je to hřeben. - Páni!
Hodí se, když si chcete upravit vlasy.
- Jasně. - A...
samozřejmě máte vysílačky na komunikaci,
- pár pout. - Fajn. To se hodí.
Nevím, jak ti poděkovat, seržo.
Určitě nechceš s námi? Střelec by se hodil.
Možná jindy.
Tohle je nejspíš jediná příležitost, kdy se zeptáme.
Možná jindy.
- Tak tohle je hezké. - Jo...
Jen jedna postel.
Takhle to být nemělo.
- Tak já zavolám dolů. - Super.
Dobře.
Jo, ahoj, doufali jsme v pokoj se dvěma postelemi,
máte něco volného?
Máme tři další pokoje. Jeden má manželskou postel, hezký výhled,
ale nemá strop.
Pokoj s deseti skládacími židlemi, bez postele.
A pokoj do kterého uniká plyn, nemá dveře, nemá podlahu.
- Přejete si jeden z nich? - Chceš ten s plynem?
Ne, moc se mi nezdá, že nemá dveře...
Víte, co? Zůstaneme v tomhle pokoji, díky.
Díky.
No, tak dobrá.
- Hele, mají tu minibar. - Paráda.
Dáš si panáka, pivo nebo něco?
Jo.
- Hej! Owene! - Ou!
- Na kolena, sráči! - To se nedělá.
- Namiř dolů. - Co?
Nedělej to. Tohle se nedělá. Dej mi ji.
Dobře.
- Tak se pistole nedrží. - Promiň.
- Tak ji držet nemůžeš. - Fajn.
- Ukážu ti to. - Dobře.
- Stoupni si lehce za mě. - Jo.
- Dej ruku na mé zápěstí, předvedu. - Dobře.
Tak, druhou ruku mi dej na rameno.
- Na rameno. - Dobře.
Fajn a teď cítíš, že když ji máš takhle blíž k tělu...
- Jo. - ...máš nad ní lepší kontrolu
a lepší rozsah, že?
Jo, cítím to.
- Tak to je vše. - Paráda! Super.
Jo. Hele, co si dát pár drinků a pak zkusit střelbu?
- Na zdraví! - Na zdraví.
- Šťastný nový rok! - Šťastný nový rok!
- Šťastný Den vlajky! - Šťastný Den vlajky!
Sprattová, Lola Sprattová.
- To bylo dobrý! - Bylo to super.
Ten hřeben je parádní.
Kéž bych měla dost velký knírek, abych ho mohla nakroutit.
Hele, Owene.
Víš, já vím, proč jsi se mnou trénoval
a že to nebylo proto, že bych to potřebovala.
Ano, bylo.
Potřebovala jsem jen sebevědomí.
Právě teď si připadám naprosto připravená. Jo.
Máš praktické pyžamo.
Díky.
Hele...
- Už dlouho se tě chci zeptat... - Hm?
Proč ses nestala viroložkou?
- Jak to myslíš? - Jsi fakt dobrá na tyhle virové kraviny.
Jak to, že jsi pediatrička?
No...
víš, už si ani nevzpomínám.
Prostě jsem tam tak nějak skončila.
Asi bychom se měli prospat.
Jo.
Jo, zítra máme velký den, že?
Co kdyby sis vzala postel?
Já se vyspím na záchodě.
Co? Ne, to je hloupost.
Ty máš postel, já spím na záchodě.
Ne. Víš, já spím radši na záchodě.
Když je v létě horko, spím na záchodě i doma.
Jasně, tak teď lžeš.
Ale je to milá lež.
Je to velká postel!
Můžeme tu spát spolu, jestli ti to nevadí.
Ale vážně jen spát.
Jo, budeme jen spát.
Vždyť co jiného dělat v posteli? Nic mě nenapadá.
- Já tam jen spím. - A já jsem úplně mrtvá.
- Jsem hrozně unavená. - Já jsem hrozně unavený.
- Jo. - Jsem utahaný.
No páni.
To byl ale osvěžující spánek.
Naprosto souhlasím.
Pamatuj, že podle Nikolaje budou oba mít červené klobouky,
- aby se poznali. - Rozumím, parťáku.
- Pořád jsem trochu nervózní. - To nemusíš.
- Máme vysílačky na stejném kanále. - Co prosím?
Vysílačky v uchu.
Já rozuměla, že si dáme análek.
Hned jsem si říkala: „Ne, díky, to je jednosměrka.“
Říkala jsem si: „Jednou to bylo dost nepříjemné.“
Říkala jsem si: „Na vysoké to bylo super, ale teď mám radši jiné věci.“
Takže...
tohle je to, co jsem myslela, žes řekl.
- Ne, říkal jsem „kanál“. - Dobře.
- Jdeme na pozice. - Fajn.
Pamatuj, oba budou mít červené klobouky.
Tady je náš tvůrce viru.
Profesor Waters?
- Do prdele! - Co to, sakra, je?
Já věděl, že s ním něco je.
Fajn, počkáme a uvidíme, s kým se tu sejde...
Lolo!
Lolo! Co to děláš?
- Profesore Watersi! - Lolo!
Řekněte mi, že máte dobrý důvod tady být!
Kéž bych ho měl.
Právě teď se mi hroutí celý svět.
- Poslouchej, Lolo, vysvětlím to. - Tak prosím!
Potřeboval jsem peníze.
Víš jak nákladný je výzkum, který provádím?
Lolo, co to děláš?
Hele, já nevěděl, kdo ten výzkum platí, ani proč.
Po všech těch letech, kdy jste tvrdil, že v něco věříte,
jak jste mohl jen tak...
Protože si mě někdo všiml!
Co?
Bylo to už tolik let, co si někdo vůbec všiml mojí práce.
Máš tušení, jaké to je?
Ano, to mám.
Lolo, dávej si pozor.
Lolo. Lolo, slyšíš mě?
Lolo, slyšíš mě? Sakra, ono to nefunguje.
Pane, na místě je Lola Sprattová.
Je v kontaktu s cílem.
Opakuji, je v kontaktu s cílem. Jaký je postup?
Jaký je postup, pane?
Pane, slyšíte mě?
Pokračujte podle plánu. Získejte od Waterse lék a pak...
je sejměte.
- Opakujte, pane. - Řekl jsem, ať je oba zabijete.
Rozumím.
Zatraceně.
Lolo, je to past. Zmiz odtud!
Lolo. Lolo!
Lolo!
Zatraceně!
- Do prdele! -Utíkej, Lolo!
Co se to, sakra, děje?
- Můj klobouk! - Nechte ho ležet! Nemáme čas!
Watersi, sem!
- Musíte jít. - Co?
Co?
Dejte ten lék někomu, kdo ho použije. Komukoli, jen ne jim.
Ne, ten rozhodně nikam nepůjde! Nepouštěj ho!
Může za to, že se ten vir objevil.
Jo a právě teď je jediný, kdo to může napravit! Jděte!
Ani hnout!
On teď odejde.
Nenuť mě volit mezi vámi dvěma, Owene.
Jděte! Hned!
Jdeme!
Copak, doktůrci?
Au, moje péro.
Kdo to střílí?
Collinsi?
Sakra práce, Collinsi!
Běž!
Nemohl jsem odolat možnosti ukázat ti, jak se to dělá.
Seržante Toobey! Ty starý vypasený tele!
Do záznamu, mohl jsem střelit i tebe,
- ale neudělal jsem to. - Máš to u mě.
Žádný problém.
Dávej na sebe pozor, Maestro.
Nikdy nezapomeň, co jednou řekl kocour Garfield:
„Lasagne jsou mi vcelku ukradený,
- mám rád ty vrstvy.“ - Rozumím.
Musíme odsud zmizet. Pojď.
Stát! Zvedněte ruce a na zem.
Fajn.
- McIntyreová? - Jak to, že žijete?
Záleží na tom? Pomozte nám.
To jsou oni.
- Co? - Co to, sakra?
Odveďte je do vězení.
- Ale... - Co se to děje?
- Co? - McIntyreová?
Proč to děláte?
Měním svůj názor na vás!