Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bună seara, dragilor.
Mă numesc Jonathan Robbins şi ne aflăm aici, în această seară,
să jucăm In It for a Minute, cea mai tare emisiune din Marea Britanie.
In It for a Minute !
Să-i cunoaştem pe concurenţii noştri. Michael, de unde eşti ?
Campionul de azi, Douglas.
In It for a Minute, cu mine, Jonathan Robbins.
Eu, Jonathan Robbins.
Jonathan Robbins în "Bătrânul şi marea" de Hemingway.
Încă o dată.
La revedere !
Astăzi sunt martorul unui nou episod din In It for a Minute.
La revedere !
O emisiune grozavă, ca de obicei, dle Robbins.
Cam pe pilot automat în acest moment.
Jonathan.
- Felicitări. - Niciodată nu te minunezi pe platou.
Bună treabă, Jonathan.
Ai venit să mă concediezi ?
Priveliştea e mai bună la etajul 20.
Nu mi-aş bate capul să-l conving pe Nicky
că îţi petreci timpul la birou.
În regulă, e mult mai bine.
Mulţumesc.
Ce mai face tânăra pe care ai adus-o la petrecerea lui Stanley ?
Era foarte inteligentă.
Planuri mari pentru universitate, îmi imaginez.
Foarte amuzant, Jonathan. Foarte amuzant.
Dacă mai e prin preajmă primăvara viitoare
şi vrei să o impresionezi, poţi să o aduci la loja mea.
Cred că aş prefera propria lojă la Stamford Bridge, mulţumesc foarte mult.
Adu-mi aminte.
Tot banii ruşilor vă fac să fiţi o echipă decentă ?
Sau v-aţi vândut sufletul şeicilor ? Ca City ?
Ţi-aş lua în serios comentariul,
dacă aş crede că îţi pasă de fotbal.
Nu pot fi învinuit că prefer un joc de gentlemeni.
Da.
Era cricket, eram la fel de învechit ca şi tine.
Foarte inteligent.
În regulă, ascultă.
Tocmai am vorbit cu avocaţii tăi.
Dă-le asta.
Măcar ei mă înşeală politicos.
Am bătut palma.
- Felicitări pentru încă un sezon. - Foarte bine.
Al câtelea e ?
E al 40-lea sezon.
E clar că-mi place să fac asta.
Doamne, trebuie să am... Am nevoie de lista aia de telefoane.
Da. Îndrăznesc să spun că ai dreptate.
Şi să nu crezi că nu suntem recunoscători. Suntem.
Care este cadoul pentru o astfel de piatră de hotar ?
Îmi imaginez că o să-mi iei ceva foarte scump.
- La a 40-a aniversare se dă un rubin. - Rubin.
Semnează-l.
Da, o să-i spun asistentei mele să-ţi aducă o cutie de ciocolată, cred.
Din inimă, ca întotdeauna.
Nicky, poţi să trimiţi o copie prin e-mail asistentei mele ?
Prea mult timp în tranşee.
Mirosul ceaiului amar de la micul dejun şi fumul vechi de ţigară aici jos.
Din nou.
Ne vedem în curând.
40 de ani. Incredibil, Jonathan.
Cred că era încă în scutece când eu aveam 20 de ani.
Dar nu putem încetini acum.
Ar fi o batjocură absolută să ne învingă nenorociţii ăia de americani.
Ştii, noi am inventat jocul de televiziune.
- Chiar aşa ? - Da.
Concursul de ortografie. Absolut îngrozitor.
E doar un cântec de 15 minute.
A fost transmis în direct din studiourile BBC
din Gallipoli, la 31 mai 1938.
Să te schimbăm.
Bună, dle Robbins.
Am programul şi lista de telefoane de mâine.
Stabileşte o întâlnire cu Henry O'Connor.
Un vechi prieten de-al meu. A tot sunat.
Cred că sunteţi mai liber la final de lună.
Serios ?
De-abia atunci ?
Presupun că nu vrei să împarţi o sticlă de vin cu mine ?
'76 Moldova.
Sună minunat, dar trebuie să mă duc acasă la Sasha.
Gemenii pot fi un adevărat coşmar la ora asta.
Eşti un om bun, Benjamin.
E o cutie de scrisori de la fani pe masa din sufragerie.
M-am uitat prin ea şi am aruncat prostiile.
De ce îmi tot scriu toţi ?
Aveţi fani în continuare, deci primiţi în continuare scrisori de la fani.
Nici mie nu-mi vine să cred.
Dacă ar şti cât de bădăran sunteţi cu adevărat.
Nu te-am angajat pentru simţul umorului. Pleacă de aici.
Ne vedem mâine.
- Bine. - Noapte bună.
Ai aruncat prostiile.
Foarte amuzant, Benjamin.
Bravo mie.
Şi ne vedem din nou data viitoare când jucaţi In It for a Minute.
Mulţumesc. Pa.
La revedere tuturor.
Doamne ! Se întoarce fantoma.
- Bună, Nick. - Mă bucur să te văd, străinule.
- A trecut prea mult timp. - Ştiu.
- Mai ocupat ca niciodată. - Bravo ţie.
Ce vrei să bei ?
Am păstrat o sticlă pe raftul din spate doar pentru tine.
Băieţii sunt acolo. Aduc paharul.
Noroc.
- Domnilor. - Bună, Johnny.
Nu pot să stau mult. Trebuie să mă întorc în oraş.
Da. Bineînţeles.
Viaţa unei mari celebrităţi.
Unde e Henry ?
Nu se culcă iar cu femeia de serviciu, nu ?
Henry a murit.
La naiba.
Asta e cea mai proastă comedie, Michael.
E adevărat, Johnny.
- Ce s-a întâmplat ? - Cancer.
Inoperabil.
Totul s-a întâmplat foarte repede.
Ştiu că a încercat să te contacteze de mai multe ori.
Voia să-ţi spună el însuşi.
Când a fost înmormântarea ?
Săptămâna trecută.
De asta te-am tot sunat.
Nu ne-ai răspuns la telefon.
Trebuia să laşi un mesaj, să-mi spui.
Îl cunoşti pe tip de 50 de ani
şi nu mi s-a părut potrivit să las un mesaj.
Poftim.
Ai auzit vestea despre Henry ?
La naiba ! Toţi murim.
Oricum, trebuie să te duci undeva mult mai important.
Am vrut doar să-ţi dăm veştile.
Te lăsăm.
Îmi pare rău.
Ştii asta.
Da. Să nu ne prefacem.
Nu mai eşti prieten de ani de zile.
Nu fi ridicol.
Prietenii nu se întâlnesc o dată pe an, de milă.
Au fost vremuri când nu mai era nimeni cu tine.
Îţi aduci aminte acele vremuri ?
Eram acolo.
Eram o familie. Henry.
Henry era din familie.
Ar trebui să te duci la mormântul lui Henry.
Biserica Tuturor Sfinţilor.
Prezintă-ţi omagiile.
Nu mai arăţi respect faţă de niciunul dintre noi.
David.
Michael.
Ne mai vedem, Joe.
Să pun dop la sticla aia ?
Nu, adu-o.
O beau eu.
Aici te-au adus.
Măcar e frumos aici.
Am ratat înmormântarea ta.
Sună mai rău când o spui cu voce tare.
Domnule Robbins.
Domnule Robbins ?
În cinci minute, domnule.
Bine.
Fiţi alături de noi data viitoare când jucăm In It for a Minute.
Nu cred că-mi amintesc clipa
când am fost atât de deranjat de ceva.
Cel mai bun prieten a murit.
Nu mă aşteptam să mă doară atât de tare.
Nu vrea nimeni să moară.
Nu e ceva ce aşteaptă oamenii cu nerăbdare.
Am fost un prieten groaznic.
Henry mi-a spus că anul trecut nu ai fost la ziua lui,
pentru că ţi-o trăgeai cu o divorţată pe care abia o cunoscuseşi.
La dracu. Sună şi mai rău când o spui cu voce tare.
Presupun că mă confrunt cu mortalitatea
şi încep să-mi pun întrebări.
A fost un rezumat al vieţii mele.
Este o viaţă bine trăită ?
Ce voi lăsa în urmă?
Crezi că ţi-ai irosit viaţa ?
De ce ai spune asta ?
Asta simt majoritatea oamenilor de aici.
Oamenii vorbesc cu mine, înţelegi ?
Sfânta uniune dintre un barman şi clientul său.
O legătură de o incomensurabilă confidenţialitate.
Ceva de genul ăsta, da.
Confidenţial, atunci.
Da.
Am început să pun la îndoială lucruri pe care nu le-am pus până acum.
Johnny, ai dus o viaţă minunată. Eşti bogat.
Eşti faimos. Ce altceva ar mai fi ?
Sunt prezentatorul unui concurs.
Aduci bucurie multor oameni.
Un anumit fel de bucurie. Fără tine...
Va fi o emisiune de concurs mai puţin.
Nu asta am vrut să fac.
Niciodată nu a fost un plan.
Am picat în plasa asta acum câţiva ani.
Am fost la şcoala de teatru.
Toţi am fost. David, Michael.
Visam să jucăm în teatru, să mergem în turnee, să jucăm Shakespeare.
Îţi spun acelaşi lucru pe care mi l-a spus şi tata.
Dacă nu eşti fericit, ar fi bine să te prefaci,
pentru că nefericiţii îmbătrânesc repede.
Nu ştiu dacă e aşa motivaţional.
Omul a trăit şi a murit în spatele barului său.
La ce te aşteptai ?
Mai dă-mi unul.
Dragă domnule Robbins, sunt cel mai mare fan al dv.
Nu înţelegeţi ce însemnaţi pentru mine.
Chiar şi la vârsta mea, sunteţi o sursă de inspiraţie pentru mine.
Sunt sigură că sunteţi cel mai ocupat om din lume,
dar dacă ajungeţi în Washington, vă rog să mă vizitaţi.
Ar însemna enorm pentru mine.
Cu drag, Alice.
Jonathan. Răspunde la telefon, Jonathan.
L-a văzut cineva pe dl. Robbins ?
Natasha, l-ai văzut pe dl Robbins ?
Băieţi, l-aţi văzut pe dl Robbins ?
Amuzant.
Te rog, spune-mi că l-ai văzut pe dl. Robbins.
Careva ?
Unde...
Bună, Spencer.
Jonathan, tot oraşul te caută.
Trebuie să fii în studio într-o oră, pentru o emisiune în direct.
Mă întreb dacă sunt atât de împlinit pe cât credeam că sunt.
Împlinit ? Ce vrei să spui ?
Te-ai gândit
că ai plutit aşa crezând că viaţa e perfectă,
însă amintirile tale îţi spun altceva ?
Poate că ai pierdut ceva ?
Johnny dragă, când tata mi-a dat această companie,
nu mi-a spus că trebuie să se simtă împliniţi clienţii.
Mi-a spus că ei vor face mormane de bani.
Tocmai ai semnat un contract enorm.
Eşti în al 40-lea an.
E cea mai uşoară slujbă din lume.
Urci pe scenă, zâmbeşti, spui câteva glume de doi bani...
Bani câştigaţi uşor.
Am o scrisoare de la un copil.
- Spune că o inspir. - Asta e grozav.
Toţi am vrea să inspirăm generaţiile viitoare.
M-a făcut să gândesc diferit decât până acum.
Nu-mi place ce spui.
- Asta e. - Eşti agentul meu.
Faci mai mulţi bani decât meriţi de pe urma mea, aşa că ascultă !
Dacă această fetiţă a fost inspirată de mine, trebuie să ştiu de ce.
Trebuie să ştiu ce am făcut în viaţa mea,
de s-a simţit obligată să scrie asta.
Mi-ar uşura conştiinţa
să ştiu că am modelat un copil
încât să ajungă să facă lucruri măreţe.
- Jonathan. - Dle Robbins.
Trebuie să încheiaţi convorbirea.
Urmează să decolăm.
Puneţi-vă centura, vă rog.
- Sigur. - Eşti în avion ?
Ne descurcăm noi, Spencer.
Johnny. Jonathan !
Drace !
Bine ai venit în America.
Bună.
Scuze.
Tocmai îl terminam pe Herald.
- Oricum, cu ce vă pot ajuta ? - În sfârşit.
Să mă cazez. Sunt Joseph Ray.
Aveţi o voce interesantă.
Sunteţi din Canada ?
Sigur că nu.
Staţi puţin.
Sunteţi celebru ?
Nu spuneţi nimănui.
Sunteţi din Downtown Abbey, nu-i aşa ?
Nu. Mă tem că nu.
Puteam să jur.
- Îmi place serialul ăla. - E un serial minunat.
Este.
Şi cazarea ?
Joseph Ray.
Da. Vă am aici.
Joseph Ray. Şi aveţi singurul pat matrimonial.
Şi să vedem. Scrie aici că veţi fi cu noi...
Ce ciudat.
Se pare că aţi uitat să treceţi o dată de plecare.
Nu am uitat.
- Nu ştiu. - Îmi pare rău.
Mă tot distrage vocea dv.
Mă simt de parcă aş bea ceai cu regina Angliei.
O săptămână. Să zicem o săptămână.
Trebuie să vă iau banii pe o săptămână în avans.
E în regulă.
Numerar.
- E în regulă. - E 35 de dolari pe noapte.
Şapte... 35 ori şapte.
35 ori... 270 de dolari.
Am 140 de dolari.
Să vedem. Asta înseamnă... 40...
250 de dolari. Ar trebui să acopere.
Bine. Da, hai şi aşa.
Super. OK, dle Ray.
- Am nevoie de o carte de identitate. - Da, sigur.
O secundă.
Poftim.
Aici scrie Jonathan Paul Robbins.
Şi nu e numele pe care îl am aici în rezervare.
Folosesc adesea un pseudonim pentru confidenţialitate.
Îl folosesc ca să fiu mai puţin vizibil în locuri publice.
Pentru că jucaţi în Downtown Abbey ?
Super. În regulă.
Doar că nu pot să vă cazez în baza acestei rezervări,
dacă numele nu se potriveşte cu cel de pe cartea de identitate.
- Asta e politica companiei. - Bine.
Atunci, să anulăm rezervarea pe numele Ray
şi să punem rezervarea pe numele meu.
Aş putea adormi ascultându-vă vocea.
Faceţi şi audibookuri ?
Mi-ar plăcea să vă ascult vocea citind.
Aşa că hai să schimbăm rezervarea.
Super. Va trebui să vă percep o taxă de anulare.
E cu mai puţin de 24 de ore înainte. E politica companiei.
Orice trebuie să faceţi ca să am o cameră în cinci minute.
V-aş fi foarte recunoscător.
Să vedem unde vă cazăm.
Camera numărul trei.
Aici e cheia camerei, iar numărul camerei e chiar acolo.
Şi va fi un pat matrimonial mai mic.
Cel mare a fost rezervat pentru Joseph Ray.
- Mulţumesc foarte mult. - Super.
Vă mai pot ajuta cu ceva ?
Da. Îmi puteţi spune unde este cel mai apropiat pub ?
Pub ?
Doamne.
Mişto. Da.
Barul e la zece minute de mers pe jos.
La naiba !
Eşti de la impozite ?
Vreau doar să beau ceva.
Ce bei ?
Bănuiesc că nu aveţi un arzător ?
Ce dracu' zici acolo ?
- E o problemă aici ? - Nu ştiu încă.
- Avem o problemă ? - Nu am venit să mă cert.
Doar să beau.
Ai de gând să comanzi de băut sau să ţipi de parcă ai fi regele Angliei ?
Direct. Îmi place asta.
Aveţi vin roşu în localul dv. ?
Orice ?
Merge şi un vin din California.
Un Pinot mic şi obraznic din Paso Robles ?
Avem într-o cutie în frigider, dar nu ştiu de unde vine.
Vrei să verific ?
- Gin şi tonic să fie. - Bine.
Hei !
Încă eşti supărat că am câştigat războiul ?
Dacă vă referiţi la Al Doilea Război Mondial, nici pe departe.
Le suntem foarte recunoscători aliaţilor noştri.
Eu vorbesc despre revoluţie.
Billy, tacă-ţi fleanca şi nu te mai lua de noul meu client.
El s-a luat de mine primul.
Taci şi bea-ţi berea.
Mulţumesc.
Eşti departe de casă.
Ţi s-a stricat maşina sau ceva de genu' ?
Cu siguranţă a fost un apropo universal.
Eşti aici de vreo trei minute
şi deja ai demonstrat că ai un mare talent
să faci oamenii să pară mai proşti decât tine.
Poate că s-a pierdut ceva la traducere.
Să o luăm de la capăt.
Numele meu este Jonathan.
Tu eşti barmaniţa mea.
Şi ca atare, ocupi un loc sacru în tot tabloul ăsta.
Încântat de cunoştinţă...
Ruby.
Hm, rubin.
Te cheamă Ruby ?
Şi pe tine te deranjează ?
E doar ironic, atâta tot.
40 de ani şi restul...
Nu este important.
Ruby, locuieşti de mult timp în oraşul ăsta ?
De când mă ştiu.
Şi îţi place ?
Ai sta mai mult de cinci minute aici ?
Să înţeleg că nu.
E acasă.
Asta e tot.
Nu e ciudat să ai o dinamică complicată
cu locul în care ai crescut.
Se întâmplă tot timpul.
Probabil că stai în una din vilele alea mari de pe lac,
după cotitură.
Turiştii sunt nişte ticăloşi bogaţi care vin aici o săptămână pe an.
Dar vezi, ai făcut dreapta şi ai coborât curba.
Ar fi trebuit să faci stânga
şi ai fi stat cu toţi ceilalţi turişti drăguţi
care-şi fac selfie-uri, beau IPA,
în loc să stai la bar cu localnicii, care chiar trăiesc
în acest loc de rahat tot anul.
Stau la motelul de pe drum.
Ar fi bine să-ţi concediezi agentul de turism.
Ruby ? Unde sunt shoturile alea ?
Vin. Voiam doar să fiu sigură că nu ai vomitat deja
pe podea.
Fermecător.
Nu-mi vine să cred că eşti acolo.
Îţi dai seama că acum caut pe Google locul ăsta ?
Au multe probleme.
Cum ar fi ?
Cum ar fi căpuşele.
Căpuşe însetate de sânge.
Mă aşteptam să spui republicani cu arme.
Ideea e că nu ai niciun motiv să fii acolo acum.
Cele mai rele lucruri de care am dat sunt de-alde Davy Crockett
şi nişte animale moarte pe pereţi.
Doamne. Ai intrat într-un film de groază.
Asta e, nu-i aşa ?
O să mă sune să-mi spună
că ai fost decapitat de vreun ţăran sălbatic.
Vei fi încântat să afli
că am închiriat o casă în partea mai respectabilă a oraşului.
Benjamin mi-a găsit-o.
Pare un loc frumos.
O casă ?
- Deci rămâi ? - Da.
Îmi iau concediu sabatic.
Acum te faci preot ?
Confunzi sabaticul cu seminarul.
Preot sau nu, întoarce-te.
Reţelei n-o să-i placă asta.
Fii serios ! Le aduc bani de 40 de ani.
Măcar atât pot face.
Trebuie să plec.
Jonathan.
Nu mă face să trimit pe cineva în America să te aducă înapoi.
Spencer, nu te mai aud.
Adu-mi sticla !
Spectaculos.
Cu adevărat.
Arhitectura. Îmi plac curtea şi oţelul.
E cu adevărat spectaculos.
Slavă Domnului.
Am contractul chiar aici.
Semnaţi pe linia punctată.
Nicio problemă.
Semnaţi aici.
Da. Acolo... chiar acolo.
Acolo.
El e bătrânul.
Du-te în pătuţ. Mă ocup eu aici.
Îmi plac pantofii tăi.
Da, cred că arată bine.
- Credeam că sunteţi în turneu ? - Eram.
Da, aşa e.
Reginald a aflat că pisica lui a fost mâncată de coiot.
- E noul chiriaş ? - Da, cred că da.
Frate, vorbeşti ca James Bond.
Eşti tare.
Mulţumesc.
Cred.
Sunt Dennis Wade.
Majoritatea oamenilor mă cunosc drept Micul Ciocan.
Poate ai auzit de mine.
Micul Hamster ?
Micul Ciocan, băi.
Da.
Cred că sunt noul proprietar.
Uite, cadou de casă nouă.
L-am înregistrat săptămâna trecută. E proaspăt. Băi, ai grijă.
Micul Ciocan merge în America.
Motivaţional.
Băi, asta zic şi io, frate.
Peaky Blinders.
Frate, îmi place serialul ăla.
- L-ai văzut ? - Nu.
Trebuie să te uiţi, frate.
Gangsteri irlandezi.
Nu-i rău accentul.
Ce crezi ?
Oricum. Amanda, mă ocup eu de aici.
Nu se fac rambursări. Nici schimburi.
Asta e cheia.
Noroc.
O să fie bine.
O să am grijă de el.
Haide, iubitule.
Casă, dulce casă. Bine.
Fratele meu. Casa mea e casa ta.
Treci încoace. Am două dormitoare pentru mine,
pentru că uneori chiar nu ştiu în care să dorm, ştii ce zic ?
Probleme cu banii, nu ?
Haide. Capodopere cu mine însumi.
Opere de artă atemporale.
Ăsta a fost focul, îngerul.
Am o cameră mică de saună, studioul de muzică.
Am camera de panică, pentru că nu se ştie niciodată.
Lumea o ia razna, nu ?
Şi tu o să fii acolo sus. Super ?
Asta e casa părinţilor tăi ?
Nu, frate. Asta e casa mea. Eu locuiesc aici.
Iarna îmi place să mă duc pe insule. Nu suport zăpada.
Frumoasă casă pentru un tânăr de vârsta ta.
Mulţumesc, frate. Apreciez.
Oricum, aici e bucătăria.
Poţi să iei orice din frigider.
E al tău.
Băi.
Îţi place, nu-i aşa, frate ?
Da, asta e priveliştea mea.
Svetlana.
Iubito, vino aici.
Ea e soţia mea din Rusia.
El e noul nostru chiriaş.
Am pus anunţul ieri.
Dar uite-l pe noul nostru prieten.
Mai degrabă o cunoştinţă în acest moment.
Ştii, foarte mult timp, i-am tot spus că e est-europeană.
Dar apoi mi-a spus că Rusia e în Asia.
Nu că-i tare asta ?
Frate, e asiatică.
În fine... Svetlana, el este... stai.
Cum ai spus că te cheamă ?
Jonathan Robbins.
Încântată de cunoştinţă.
Svetlana.
Ce faci ?
Îl salut.
E un oaspete în casa noastră, nu poneiul de la târgul districtual.
Nu eşti amuzant, Dennis.
Jonathan, bei ?
O, da !
Am fost barmaniţă în Rusia.
O să-ţi pregătim ceva special.
Ştiu. Îmi pare rău.
Toată chestia cu pisica lui şi restul...
Eu vin cu ciocanul meu mic.
Da, frate.
A ajuns aici acum câteva săptămâni.
A patra soţie.
- Pare mult. - Nu.
De obicei, stau cam şase luni,
înainte să dispară cu cartea verde.
Dar Svetlana e diferită.
Cred că sunt îndrăgostit de ea.
E foarte pasionată de fitness. Aleargă tot timpul.
Are grijă să mă menţin în formă.
Ştiai că a fost medaliată cu aur în Asia la atletism ?
Rusia.
Parcă a spus că e barmaniţă.
Frate, a făcut multe chestii.
Ca să ştii, suntem foarte discreţi pe aici.
Poartă-te ca şi cum nu am fi aici.
Dar, dacă ai nevoie de ceva,
bate la uşa dormitorului nostru.
- Pricepi ? - Probabil aşa o să fac.
Bine.
Ştiu că abia ne-am cunoscut, dar eu şi băieţii
o să fumăm un joint uriaş şi o să plutim în piscină
ca nişte ţestoase.
Dacă vrei să vii cu noi...
Nu, mulţumesc.
Eşti sigur ?
Bine, frate.
Acum mă urmăreşti ?
Îmi pare rău.
Locuieşti aici.
Da.
Doar că nu mi-ai lăsat impresia că eşti mamă.
Îmi cer scuze.
Nu au fost cuvinte potrivite.
Nimic nu merge bine azi.
Interesant.
Cu ce te pot ajuta ?
Am o scrisoare şi am venit
să o cunosc pe fetiţa care a scris-o.
Fetiţa ?
Dă-mi să văd.
Fir-ar să fie !
Ruby ? Ce-i cu ţipetele astea la uşă ?
E pentru tine.
Chiar dumneavoastră sunteţi ?
E clar că a fost o greşeală.
Sunteţi chiar dumneavoastră.
Domnul Robbins aici la uşa mea ?
E o nebunie.
Ruby, e mâna ta aici ?
Categoric nu.
Dle Robbins, sunt cel mai mare fan al dv.
Cel mai mare fan.
Scrisoarea.
Pare a fi scrisul unui copil.
Da.
De la ultimul atac cerebral, nu mai e aşa de bine.
Îmi cam tremură mâinile, ştiţi.
Acum ştiu cu siguranţă.
Mă bucur că sunt cunoscut într-un loc ca acesta.
Nu staţi acolo pe verandă. Intraţi înăuntru.
Ruby, adu-i omului o băutură sau o cafea sau orice are nevoie.
Voi, englezii, iubiţi whisky-ul, nu ?
O băutură pare cel mai responsabil lucru acum.
Dl Robbins.
- Nu ştiu sigur. - E o celebritate.
E aici.
Dă-mi biscuiţii.
Ruby. Unde sunt biscuiţii mei ?
Şi unde e copacul pe care l-am avut ?
Îţi aduci aminte de copacul de la petrecerea de ziua mea ?
OK.
Super.
Noroc.
E bourbon Wild Turkey.
E în regulă.
Dle Robbins, rămâneţi pentru nişte aperitive ?
Bineînţeles. Şi, te rog, spune-mi Jonathan.
OK.
Poftim.
Arată foarte frumos şi original.
Haide.
Nu te sfii.
Gustă.
Aşa.
Ruby, vrei şi tu ?
Nu, buni.
Jonathan, tot nu-mi vine să cred că eşti aici, în casa mea.
Dintre toate scrisorile de la fani, ai răspuns la a mea.
Cred că primeşti cam 1 000 pe zi ?
Ai fi uimit ce ajunge la poştă.
Poşta. O iubesc.
Ruby, poşta.
Nu corespondenţa.
Am înţeles, buni.
Cât timp staţi în oraş ?
Adevărul e că treceam pe aici.
Am un angajament anterior,
un fel de turneu publicitar care se desfăşoară aici, în America.
Şi eraţi în drumul meu.
Aşa că m-am gândit că ar fi o idee bună să trec
pe la un fan atât de minunat ca tine.
Nu e păcat ?
Ar fi fost minunat să te invit la cină.
Mare păcat, da.
Alice, a fost o plăcere.
- Ruby. - Fii binecuvântat că ai venit aici.
Putem face o poză ?
- Bineînţeles. - Ruby, fă o poză.
Haide. Fă o poză.
- Bine. - Fă o poză.
Zâmbeşte.
Şi apropiaţi-vă puţin mai mult.
Mai mult.
Şi mai mult.
O poţi săruta pe obraz.
Ar fi drăguţ.
Drăguţ.
OK, super. Cred că mi-a ieşit.
- Bine, atunci. - La revedere !
- Te conduc. - La revedere !
Chiar ai venit doar să o saluţi pe bunica mea ?
Într-adevăr.
Da, de multe ori lucrurile mărunte pentru fanii mei înseamnă cel mai mult.
Ai grijă de bunica ta.
Trebuie să auzi stilul meu de rap, frate.
Vine direct din inimă.
Montvale, te iubesc foarte mult.
Ai simţit ?
Iubitule, e doar începutul.
Ai auzit, Ritchie ?
Băieţi, băieţi, băieţi !
Jason !
Da !
Bună, Mike ! Dă muzica mai încet.
El e noul meu prieten, James Bond !
Jonathan.
Hai să bem ceva.
Bună, Ritchie. Adu ceva de băut pentru prietenul meu.
E oaspete în casa noastră.
Eu nu vreau.
Lasă, nu vrem.
Frate, eşti OK ?
Cred că sunt puţin şocat de casa voastră.
Vă permiteţi ceva atât de frumos
şi apoi o umpleţi cu mulţimea asta.
Mersi, frate.
Apreciez.
Trupa a prins aripi în ultimul timp.
- Deci chiar faceţi bani ? - Tone. E o nebunie.
Oamenilor pare să le placă ce facem noi.
Am inventat un gen nou.
E o trupă mare de rap.
Ai înţeles ?
Noi îi zicem Part. Primii Artişti de Rap Tânăr.
Ai înţeles ? Trupă mare de rap.
Vezi cum scriu oamenii tăi, să nu se înţeleagă altceva.
James Bond.
Iubito.
Ţi-e foame ?
Am făcut nişte clătite perfecte cu unt, smetana, iqra.
Am fost o bucătăreasă foarte faimos în Rusia.
Linişteşte-te, tigrule.
Ştii ce ?
Ar trebui să cântăm ceva pentru tine.
Chiar nu trebuie.
Bună, Ritchie.
Ritchie !
Ritchie, băi !
Ia-ne echipamentul, frate.
Vom cânta ceva pentru James Bond.
În ultima vreme, sunt un mare fan al fagotului.
Ai auzit vreodată fagotul cântând ?
- Probabil că nu în acest context. - Trebuie să-ţi spun ceva.
În mod clar, eşti cel mai bătrân de pe aici.
Mulţumesc ?
Apropo, de ce pui anunţuri pentru chiriaşi ?
Banii nu par să fie o problemă.
Svetlanei îi place asta. Nu, asta e specialitatea ei.
A fost psihiatru în Rusia, aşa că îi plac oamenii.
- Băi, Dennis. - Care-i treaba, Frank ?
Mi-ai văzut cămaşa ? Nu-mi găsesc cămaşa.
Cea cu tigri pe ea ?
- Cea pe care ai luat-o din Bali, nu ? - Da, frate.
Frank, e pe tine, scumpule.
Ce nebunie.
- Mersi, Dennis. - Nicio problemă, frate.
Îl poţi ajuta pe Ritchie să aducă restul echipamentului nostru, frate ?
Îi vom cânta ceva lui James aici.
Jonathan.
Aşa, scuze.
Am avion mâine, trebuie să-mi fac bagajele.
Probabil ar trebui să zic pas.
Nu. Stai !
Pari un tip stresat.
Am o idee.
Ştii cum să ţii o cameră, nu ?
- Eu, da ? - Da.
În regulă.
Micul Ciocan e aici !
Strigăte de entuziasm.
Chiar eşti tipul ăla, James Bond ?
Da.
Drăguţ.
Vrei una din astea ?
- Ciocolată ? - Da.
Mulţumesc.
Foarte bună. Mulţumesc.
Sunt fantastice.
Mersi. Sunt pline de ecstasy.
Da.
Vreau să fiu pregătit pentru asta.
Ce ?
Nu-ţi face griji. Am fost doctor în Rusia.
Frate !
Îşi revine.
Hei, amice. Eşti un psihopat, frate.
Ai încercat să te sinucizi aseară.
Nu-i adevărat.
E bine că nu ai făcut-o.
- Cum te simţi ? - Bine.
Uşurel.
Ai luat destule pastile cât să omori un cal mic.
Nu-i adevărat.
Întotdeauna am vrut să spun aşa ceva.
Îmi pare rău că Angelina a pus droguri în negresă.
Se pricepe la asta.
E o chestie de-a ei.
Adică, era să te îneci...
Cât e ora ?
- Joi, cred. - Joi.
Doamne, am pierdut avionul.
Unde mi-e telefonul ?
A, da.
Sper că nu te superi.
Mă uitam să văd dacă ar trebui să o sun pe soţia ta sau ceva de genu',
să o anunţ că ai murit,
dar n-am găsit niciun nume de alint, cum ar fi "iubi" sau altceva.
Şi ai nevoie de un cod de acces mai bun decât doar zero.
Vorbesc serios, frate. Şi eu eram aşa, frate.
Sunt divorţat.
Mi-e teamă că ar fi foarte bucuroasă să audă de asta.
E dur, frate.
Foarte dur.
Dar tu, Svetlana ?
Ai fi tristă dacă aş muri ?
Depinde cum, cred.
Dacă ar fi fost un accident de maşină cam crud...
Un accident de maşină cu clovn ?
Un accident de maşină crud.
Un accident de maşină cu clovn.
Ce caută clovnu' acolo ?
E un coşmar.
Telefonul meu, te rog ?
Mulţumesc.
Eşti faimos sau ceva de genu' ?
Angelina a jurat că te-a recunoscut din Downtown Abbey.
Îmi place foarte mult Downton Abbey,
sunt sigur că amândoi m-aţi ajutat foarte mult,
dar dacă aţi putea să mă lăsaţi puţin să îmi revin...
A, vrei să... Scuze.
Da.
Nu vă grăbiţi.
Îl văd în spate.
Câinele meu în spate.
Ce.
Îl simt cum respiră în spate.
Bună.
Vreau doar să vă anunţ că voi pleca oficial.
Da.
Îmi pare rău pentru petrecere, frate.
N-am vrut să-ţi stric vacanţa.
Adevărul e că am venit aici să caut ceva foarte stupid
şi nu a mers deloc.
Despre ce e vorba ?
Un prieten de-al meu a murit recent.
Am ratat înmormântarea lui şi asta m-a făcut să mă gândesc
la multe lucruri din viaţa mea.
E nasol, frate.
Poate că sunt în căutarea unor răspunsuri, a unei perspective.
Şi nu a mers.
Ai ratat înmormântarea prietenului tău.
Ţi-e teamă că oamenii o vor rata pe a ta ?
De fapt, într-un fel, da.
La vârsta mea, te gândeşti la lucrurile astea.
La moştenire, la ce ar putea spune oamenii despre tine când vei muri.
Sigur, frate. Eşti chiar Ebenezer.
- Ebenezer ? - Da, frate.
Ebenezer Scrooge.
A avut o viziune că nimeni nu a venit la înmormântarea lui.
Era bogat, avea succes.
Nimănui nu-i păsa.
Oamenii veneau doar pentru mâncare.
Nu mă aşteptam la o analogie atât de potrivită.
Da, frate.
Am scris un cântec despre asta.
Auzi aici.
Ebenezer Scrooge.
Pisica asta chiar era Scrooge.
Porcii veneau degeaba la înmormântare.
Păianjenul.
Păianjenul şi şobolanul l-au ruinat.
Şobolanii, porcii, păianjenii sunt o analogie foarte exactă
pentru scursurile societăţii la care se referea romanul.
Romanul ? Stai.
Vrei să-mi spui că n-ai mai văzut până acum "Colinda de Crăciun" cu Muppets ?
Ebenezer Scrooge. Majordomul din Batman ?
Şobolanul ăsta mic.
Kermit Broscoiul. Ştii, păianjenii ăştia, frate ?
Dickens ar fi fost foarte mândru.
Tipul din Batman nu le-ar fi dat şobolanilor nici măcar cărbuni de foc.
Frate, mă sfâşie pe dinăuntru doar să mă gândesc la asta acum.
Ştii ce a făcut Ebenezer Scrooge.
A aflat că a-i face pe alţii fericiţi
e mai bine decât să fii fericit de unul singur.
Am fost pe pilot automat.
Nu am fost atent la lucruri
cum ar fi să beau o bere foarte proastă
sau să cunosc oameni pe care n-aş avea ocazia să-i cunosc în mod normal.
- Te referi la mine ? - Da.
Da.
Ştii că nu Muppets au scris "Un colind de Crăciun", nu-i aşa, Dennis ?
Nu zău ?
Nu zău.
Învăţ ceva nou în fiecare zi.
Da. Mai e o tonă de beri în răcitorul ăla, dacă vrei una.
Sigur.
Da. Dar părea atât de real.
Ştii ce zic ?
Nu poţi nega relaţia
dintre tipul care îl joacă pe Big Dickens şi Rizzo Şobolanul.
E cu adevărat fascinant.
Fratele meu.
Fapte.
D-aia nu am putut să-ţi returnez testul.
Ai fi putut să spui ceva.
Scrie-mi, să ştiu că ai primit mesajul meu. Te rog.
Spune că-ţi pare rău şi toate prostiile care nici măcar nu contează.
De ce să-ţi ceri scuze ?
Nu am vrut să fac rahatul ăla, bine ?
Îmi pare rău.
Dar nu ar trebui să te uiţi la el aşa cum te-ai uitat la el, OK ?
... recunoscând că stăteam singură.
Ţi-am spus de o mie de ori.
Nu te uita aşa la el.
Trebuie să mă respecţi.
Fac totul pentru tine.
De ce-mi faci asta ?
Ce naiba vrei ?
Îmi cer scuze. Eu...
Eu tocmai beam ceva înăuntru şi femeia drăguţă
din spatele barului m-a rugat să-i spun lui Ruby că pauza ei s-a terminat.
E ocupată
cu un grup de domni foarte entuziaşti,
care sunt la al şaselea sau al şaptelea rând de tequila.
Aşa că nu daţi în mesager.
Terminăm mai târziu.
Ce faci ?
Vino doar să bem ceva.
Credeam că ai alte angajamente mai importante de îndeplinit.
Am anulat.
Nu e treaba mea, dar...
Nu e.
Mersi oricum.
Deci cât stai ?
S-ar putea să mai stau câteva zile, să văd şi restul zonei.
De ce ai vrea să faci asta ?
Vrei să fumezi ?
Sigur.
Ruby, presupun că invitaţia la cină
cu bunica ta mai e încă valabilă.
Bine.
Dacă nu o fac acum, nu voi mai avea altă şansă.
Dansaţi cu mine, domnule Robbins ?
Aş fi încântat, Alice.
Vin aici în fiecare seară doar ca să mă bucur de tot.
E foarte frumos.
E vesel, totuşi.
Ştii, cei mai mulţi oameni nu încetinesc destul de mult
încât să ştie că sunt stele pe cer.
Eu nu am încetinit de ani de zile.
Încep să cred că am pierdut mai mult decât stelele.
Mă tot gândesc la toate lucrurile alea mici.
Se adună cam multe.
Poate că o viaţă întreagă.
Ai copii ?
Un băiat.
Nu ne vedem des.
Nu m-a mai sunat de mult timp, ceea ce e un bun indiciu
că am eşuat lamentabil ca tată.
Nu am mai vorbit cu fiica mea de 25 de ani.
A lăsat-o pe Ruby şi a plecat din oraş cu un prieten ratat.
Nu s-a mai întors.
Nici măcar o scrisoare.
25 de ani.
Mi-am dezamăgit fiica.
Ştiu asta.
De aceea încerc să fiu mai bună cu Ruby.
Mă rog să nu ajungă ca mama ei,
dar e greu să nu ajungă aşa într-un loc ca ăsta.
Ar putea pleca.
Să meargă la şcoală.
Ea rămâne din cauza mea.
Are o inimă bună, dar se iroseşte aici.
Alice...
Am minţit când am spus că sunt în trecere.
Am venit datorită scrisorii.
Vezi tu, am crezut că a fost scrisă de un copil.
Adevărul este
că mi-a murit un prieten.
Un prieten bun.
Am ratat înmormântarea lui.
Eram prea important ca să răspund la telefon sau la un mesaj vocal.
Am început să mă gândesc la viaţa mea
într-un mod care m-a speriat.
Ce am făcut eu vreodată ca să schimb ceva în lume ?
Să schimb cu adevărat ?
Am salvat vieţi ? Am vindecat vreun cancer ?
Am luptat pentru pacea mondială ?
Ştii, majoritatea oamenilor nu au ocazia să facă aşa ceva.
Să aibă grijă de un copil care le-a fost lăsat la uşă.
Ceva din scrisoarea ta m-a mişcat.
Când ai spus că te-am inspirat, am vrut să ştiu de ce.
Adică, de ce te inspir eu ?
Am avut oameni care m-au părăsit, care au murit.
Am încercat să cresc un copil fără să am prea multe,
dar în fiecare zi tu erai acolo
zâmbind la televizor.
Erai ca o familie.
Schimbă o viaţă, Jonathan.
Dacă schimbi o singură viaţă, atunci totul a meritat.
Nu voi uita niciodată că ai venit aici.
Nici eu.
Da. Ar trebui să plec.
Mă duc să-mi iau rămas-bun de la Ruby.
Aşa să faci.
Ruby, am venit doar să-ţi mulţumesc pentru seara asta.
- Eşti bine ? - Da.
E o prostie.
Am căzut la bar, încercând să ajung la raftul de sus.
Înţeleg.
Atunci îţi spun noapte bună.
Mulţumesc încă o dată.
Bună.
Mulţumesc.
Ai făcut-o foarte fericită.
Nu a mai fost aşa de mult timp.
E plăcerea mea.
Noapte bună.
Ar trebui să-l găsim pe tipul ăsta şi să-l batem.
Zilele în care mă băteam în baruri s-au cam dus.
Nu, pari în formă.
Câţi ani ai ? 45 ? 50 ?
Am 70.
Dar, totuşi, frate. Nu că n-ar fi mişto, totuşi.
Ce ar fi trebuit să spun ?
Dacă oamenii nu vor ajutor, nu-i poţi forţa.
Asta e ca o înţelepciune de guru de 70 de ani care iese din tine.
- De unde ai scos asta ? - Efectiv, de unde ?
Dacă oamenii nu vor ajutor,
nu-i pot ajuta.
Amin, frate. Propovăduieşte.
Ideea e că nu mai e nimic altceva de făcut.
Măcar bătrâna e în viaţă.
Ai de gând să fugi după fusta aia ?
Ce ai fumat mai devreme ?
- Vrei şi tu ? - Nu, mulţumesc.
- Bine.
Cred că trebuie să fac teatru.
Cred că trebuie.
Pentru mine însumi.
Ce fel de teatru ?
Un spectacol Shakespeare cu un singur om.
Adică McKellen a făcut.
Paddington.
Simon Callow. Roger Rees.
L-am văzut pe Gielgud în direct. Recital din "Cele şapte vârste ale omului".
De ce nu eu ? De ce nu o dată ?
La a doua mea slujbă la Chichester, Sir John Gielgud era în trupă.
Şi regizorul, Robin Phillips,
a fost destul de amabil să anunţe că noul Gielgud era şi el în trupă.
Ăsta ar fi trebuit să fie destinul meu.
Da. Ai 70 de ani,
deci s-ar putea să mori în curând.
Mi se pare că nu ar trebui să amâni aşa ceva.
Asta e înţelepciunea mea de guru.
Mulţumesc.
70 de ani în formă.
Nu glumesc.
Şi sănătos.
Da, arăţi de parcă ai avea oase puternice, frate.
OK.
OG bond.
Dar ştii ce, când ai un vis,
nu poţi lăsa nimic să îţi stea în cale.
Ştii, în India, am văzut odată un om care folosea testiculele ca tobe bongo.
Le înfăşura de jur-împrejur
şi scotea cele mai frumoase sunete.
Ştii, asta m-a inspirat, frate.
E un adevărat angajament faţă de artă.
Cred că mă pricep la artă.
Băi, omule, erau testicule goale.
Eu am de toate.
Ce vreau să spun, frate, e că omul ăsta nu avea nimic altceva decât testiculele.
Nu renunţa la visul tău, Bond.
Foloseşte-l ca inspiraţie.
Mulţumesc încă o dată, Dennis.
Cu plăcere.
Te admir pentru că ai obţinut ce ţi-ai dorit în viaţă.
Mulţumesc.
Noroc.
E o bere bună.
- Vrei nişte sos ? - Da. Bagă.
Avem muştar picant, ketchup, sriracha, grătar.
Grătar.
În regulă. Casino Royale.
Spencer, sper că e important.
Contul tău bancar e important.
Nu în acest moment.
Tocmai m-au sunat de la reţea.
Ratingul scade.
Trebuie să te întorci imediat.
Cât mai repede posibil.
Spencer, nu mă întorc până nu găsesc un răspuns.
Spencer, trebuie să plec.
Aşteaptă.
Jonathan !
Fir-ar.
Sper că faci cumpărături pentru altcineva.
Nu ţi-am spus aseară că şi mie îmi place să probez veşminte
şi să dansez pe tocuri înalte.
Veşminte zici ?
Ăsta nu e un cuvânt.
Ba da, este.
Veşminte mari şi elegante.
În legătură cu noaptea trecută...
Hai să nu vorbim despre asta.
Oricum, mă întrebam dacă ai vrea să-mi arăţi oraşul azi.
Vreau experienţa localnicilor.
Chiar şi în afara oraşului, dacă e ceva ce ar trebui să văd.
Ce câştig eu ?
Compania mea.
În regulă.
Cumpără-mi veşmântul ăsta şi s-a făcut.
Pulover ?
Ţi-l iau eu.
Când te-am întâlnit la bar,
nu păreai o persoană capabilă de prea multă distracţie.
Credeam că o să mă aleg mai degrabă cu o falcă ruptă de la tine.
Riscurile meseriei.
Clientela de pe aici e mai mult genul
care te ciupeşte de fund şi fluieră, mai ales după câteva pahare şi...
Trebuie să stabileşti din start limitele.
Asta nu-i opreşte.
Un local atât de cult.
Nu meriţi asta.
Crezi că vreau să fiu aici ?
Nu ai spus.
- E o slujbă, atâta tot. - Slujbă ?
Înţeleg.
Bună.
O librărie. Intrăm ?
Ce incitant.
Dacă nu ai nimic drăguţ de spus, nu spune nimic.
Uită-te la asta.
Vezi, nu eşti lipsit de cultură în oraşul ăsta.
Piesa scoţiană.
Despre ce e vorba ?
Nu ai citit-o ?
- Nu, de ce aş fi făcut-o ? - Doamne.
Tinereţe irosită.
"La răscruce de vânturi" ?
Nu.
"Tess d'Urberville", Thomas Hardy ?
Să presupunem că orice ai alege e nu.
În regulă. Ia un coş.
Haide.
Uite. Mai e ceva.
- Joyce ? - Pot să iau un coş ?
Conrad.
Lewis. CS Lewis.
Tolkien.
Chesterton.
Thackeray.
Ruskin. Huxley.
Pentru 50 de dolari, vei primi o întreagă educaţie clasică.
Bine, tocilarule.
Dar după asta, am o idee.
Ceva foarte elegant.
Cea mai bună masă, în faţă şi în centru.
- Nu. - Ba da, de sărbători.
Ştii că nu eşti normal, nu ?
Ăsta a fost un compliment pe după vişin, aşa...
Nu, vreau să spun că nu există nimeni ca tine.
Nu, probabil că nu.
Sunt o relicvă.
Ai toate poveştile astea şi călătorii şi experienţe.
Tot ce îi opreşte pe oameni să aibă poveşti,
experienţe de călătorie, este să se ridice şi să o facă.
- Nu e aşa de uşor. - De ce nu ?
În primul rând, ai nevoie de bani.
- Nu atât de mulţi. - Destui.
În regulă.
Hai să jucăm un joc "ce-ar fi dacă".
Dacă ai avea bani, ce-ai face ?
Nu am bani.
De aceea se numeşte "ce-ar fi dacă". Continuă.
Dacă ai avea bani, ce-ai face ?
Cât de mulţi ?
Nu ştiu.
20 000 de dolari.
- Sunt mulţi bani. - Da.
Deci, ce-ai face ?
E o prostie.
Nu este.
Continuă.
Vreau să aud.
Poate să merg la şcoală.
Nu să fiu barmaniţă într-un bar de rahat din locul ăsta.
Poate să mă mut undeva.
Poate într-un oraş mare.
Unde ?
Nu ştiu.
New York, Los Angeles.
Undeva în altă parte.
O să călătoreşti ?
Sigur.
Ce fel de şcoală ?
Nu ştiu.
- E o prostie. - De ce ?
Pentru că nu se va întâmpla niciodată.
S-ar putea.
Nu e o prostie să visezi.
Un tânăr foarte ciudat m-a învăţat asta.
Ştiu ce faci şi nu am nevoie de cineva să mă salveze.
Bine.
Nu am nicio intenţie să fac asta.
Bine.
Deci, ce faci, de fapt, aici ?
Ştiu că turneul american o prostie.
Nu pot să neg.
Dar am primit o scrisoare de la bunica ta.
Şi am crezut că a fost scrisă de un copil.
Deci ai venit până aici pentru acel copil ?
E mai complicat decât pare.
Când ajungi la vârsta mea, trebuie să ştii anumite lucruri,
cum ar fi: când voi muri, oamenii îşi vor aminti de mine ?
Puteam să fac lucrurile mai bine în viaţă ?
Ar fi trebuit să le fac altfel ?
Şi tu nu ai avut niciun răspuns ?
Sunt prezentator de emisiuni de jocuri.
Divorţat.
Abia îmi văd fiul, nepoţii.
Am ratat înmormântarea unui prieten bun.
Te porţi ca un idiot.
La naiba, Dennis. Colegul meu de apartament.
Mi-a schimbat tonul de apel.
Ar trebui să răspund.
Brian.
Mi se pare o prostie să ne legăm la ochi ca să bem o cafea.
E o surpriză.
În regulă, stai aşa.
Stai acolo.
Nu te mişca.
Scoate-ţi legătura de la ochi.
Ce zici ?
Ce părere ai ?
E un teatru.
Da, frate.
Da, după ce mi-ai spus că vrei să faci un spectacol,
mi-a venit ideea să cumpăr vechiul teatru din centru
şi tu poţi monta ce vrei.
Da, ştiu că arată ca şi cum o familie de ratoni
a locuit şi a făcut prea mulţi copii aici.
Dar o să aducem nişte oameni să cureţe,
punem nişte lumini de neon
sau orice altceva îi trebuie afacerii tale cu Shakespeare.
Nişte spoturi ar fi mai bune.
Sigur. Orice ai nevoie, frate.
Orice ai nevoie.
Sunt emoţionat, Dennis.
Sincer.
M-au sunat ieri angajatorii mei.
Au nevoie de mine să mă întorc.
Guvernul britanic ?
Doar nu te gândeşti la James Bond, nu-i aşa ?
Nu, doar glumesc cu tine, frate.
E în regulă.
Dar ştii că nu poţi pleca, nu-i aşa ?
Mă tem că trebuie.
De aceea te-am invitat la o cafea în dimineaţa asta.
Nu mă aşteptam la asta.
Stai, deci ce a fost toată discuţia aia despre încercarea de a-ţi descoperi
scopul şi toate alea ?
Cum rămâne cu visul tău de a face un spectacol într-un loc ca ăsta ?
Ai dreptate.
Îmi pare rău, Dennis. Te-am dezamăgit.
Se pare că sunt prea bătrân
ca să mai schimb macazul.
Asta e tot.
Măcar eşti sincer.
Îmi pare rău că nu am acceptat darul tău generos.
Ce vei face cu locul ăsta ?
Nu ştiu, poate... un club de striptease.
Da.
Da, e deja o bară aici.
Una acolo.
Mintea ta mă fascinează.
Deci asta a fost.
Deci asta e, a fost real, Bond.
- Noroc. - Şi ţie.
Sper ca Micul Hamster să cucerească lumea.
Micul Ciocan.
În regulă.
Am o idee.
Stai aici.
- OK ? - OK.
Nu te mişca.
Aici nu sunt resturi sau alte chestii, poate.
Voi aici.
Continuaţi să intraţi.
Da. Bine.
OK. În regulă.
- Ce se întâmplă ? - E publicul.
Şi vor să vadă un spectacol.
Sincer, nu ştiu dacă vor cu adevărat,
dar i-am dat fiecăruia 50 de dolari ca să vină aici 30 de minute.
Ce fel de spectacol ?
Frate, te-ai chinuit
să joci Shakespeare în faţa unui public. Poftim.
Vreau să spun, trebuie să ai un teatru, un public.
- Ce-ţi mai trebuie ? - Repetiţie.
Nu. Te descurci, frate.
Ştii cum se spune.
Fă-i praf !
Vă mulţumesc tuturor foarte mult că aţi venit azi aici.
Apreciez asta.
Ne aşteaptă o surpriză.
Astăzi, vom fi martorii unui geniu la lucru.
Vorbesc de o Lisa Monet originală în devenire.
Aşa că, fără alte formalităţi, vă rog să îi urăm bun venit
singurului, unicului, omului, mitului, legendei Jonathan Robbins !
Vă ştiu pe toţi, şi-o vreme-am să v-ajut în desfrânata voastră trândăvie.
Şi totuşi fi-voi soarelui asemeni,
Când lasă norii joşi, păgubitori
Să-ntunece pe lume strălucirea
pentru ca atunci când se va ruga din nou să fie el însuşi, fiind dorit,
Dar când vrea iar să fie el întreg, Cu-atât mai scump cu cât e aşteptat
Străpunge ceaţa tulbure şi hâdă Ce se părea că-n pâclă îl sugrumă.
Ai venit să mă mituieşti ca să ies din nou cu tine ?
Aş vrea eu.
Nu, am venit să-ţi spun că plec acum.
Am înţeles.
Au nevoie de mine să mă întorc.
Se pare că într-adevăr suferă fără mine.
Eşti important.
Poate.
Ai numărul meu de telefon, aşa că ţinem legătura.
Să-mi spui cum merg lucrurile.
E vocea unui înger pe peluza din faţa casei mele ?
Bună, draga mea.
Trebuie să mă întorc la Londra.
A fost minunat.
Mulţumesc.
Cu plăcere.
Uită-te la emisiune în continuare.
Ştii că o să mă uit.
Bine, atunci.
Am plecat.
La revedere, dle Robbins,
a fost o adevărată plăcere.
O să-mi fie dor de tine.
- Ai grijă de femeia asta. - O să am.
Şi mult noroc cu videoclipul de fitness, barul,
practicile medicale.
Orice ai face.
Voi continua să învârt lumea.
Bine, Dennis.
Da.
A fost o plăcere neaşteptată.
Îmi va fi dor de tine, frate.
Dacă vreodată vii la Londra, caută-mă.
Fii sigur.
Şi dacă voi ajunge vreodată să fac Shakespeare acolo,
vreţi să fiţi amândoi invitaţii mei speciali ?
În primul rând şi în centru.
În regulă.
Pa.
Mormântul tău încă se simte surprinzător de critic.
Nu am cu cine să vorbesc.
Am jucat puţin Shakespeare în acest orăşel ciudat.
Doamne, m-ai fi alungat din bar
sau mi-ai fi băgat minţile în cap.
A fost un sentiment ciudat că oamenilor chiar le pasă de mine.
Nu de ce am făcut, ci poate de mine.
Nu ţi-ar fi păsat dacă nu aş fi devenit cineva.
Îţi păsa pentru că îţi păsa de mine.
Simplu.
Ştiu că nu era preferatul tău, dar...
O să-mi fie dor de tine, prietene.
Alo.
Mai încet.
Mai încet. Da.
Nu. Ascultă-mă.
Voi fi acolo la prima oră, bine ?
Sunt pe drum.
Ruby, pot să fac ceva ?
Nu ştiu.
Nu-mi dau niciun răspuns.
Se tot învârt în jurul ei.
Nu ştiam pe cine să sun.
O să fie bine.
Iubitul ăla cu care te-am văzut te-a rănit ?
Da.
Ştii că nu e în regulă.
Da.
Meriţi mai mult decât un nenorocit ca el.
Ştiu asta.
Mulţumesc că ai venit.
Alo ?
David ? Sunt Jonathan.
Ai avut dreptate, David. Am fost un prieten groaznic.
Să fie oare chiar domnul Robbins ?
Da. Eşti în viaţă.
Deocamdată.
Te-ai întors până aici doar pentru mine ?
Ruby a sunat.
Ţii la ea.
Se vede.
Trebuie să ai grijă de ea după ce o să mor.
Vei fi bine. Chem doctorul.
Jonathan, nu voi fi bine.
Înţelegi.
Dar sunt pregătită.
Doamne, sunt pregătită.
Şi ştiu unde mă duc.
Dar tu, Jonathan ?
Ştii unde te duci ?
Nu.
Deloc.
Cel mai bine e să recunoşti.
Jonathan, îţi aduci aminte ce mi-ai spus pe peluza mea ?
Ai spus că ai uitat toate lucrurile mărunte din viaţă.
Orice ai face de acum încolo, ţine minte un singur lucru.
Concentrează-te pe acele lucruri mărunte acum
şi îţi promit că vei schimba viaţa cuiva în bine.
Cineva a lăsat ceva pentru tine.
Ia decizia corectă.
E bine.
Bună treabă, Paul.
Arată bine.
Ruby, ai ajuns !
Mi-ai spus să fac alegeri, chiar dacă nu merg.
Sunt foarte mulţumită.
M-am înscris la câteva cursuri online.
Mă gândeam la Şcoala de Asistente Medicale.
Dar m-am gândit să călătoresc puţin.
Cine ştie, poate găsesc un nou început în altă parte.
Pare o decizie foarte bună.
- Deci asta e Anglia, nu ? - Da.
Trotuarul.
- Destul de jos, nu-i aşa ? - Frumos.
- Şi teatrul Henry O'Connor ? - Da.
M-am gândit să-l onorez pe marele om într-un fel.
Sunt sigur că mă vor izgoni din oraş,
un bătrân ca mine care a luat-o razna.
Nu-mi pasă.
- Şi emisiunea de jocuri ? - M-au concediat.
Da.
Au rupt contractul nou-nouţ şi tot tacâmul.
A fost definită ca o despărţire reciprocă
după mulţi ani de servicii loiale.
Deşi reţeaua a trimis o cutie de ciocolată foarte frumoasă.
- Îmi pare rău. - Nu.
Cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat.
Putem vorbi despre bani ?
Dacă trebuie.
Nu era nevoie să faci asta.
Dacă un prieten cu bani nu poate ajuta un prieten la nevoie,
atunci nu ştiu ce se întâmplă în lume.
Vorbeşti ca Dr. Seuss.
În sfârşit, un geniu pe care l-ai citit.
Mulţumesc.
Dacă crezi că te-am ajutat,
atunci nu înţelegi nimic.
Ştii ?
Vă voi fi veşnic recunoscător, ţie şi bunicii tale.
Acum, te rog să mă ierţi, dar am o întâlnire la prânz
peste un sfert de oră.
Voiam să te întreb dacă vrei să vii şi tu.
- Da, mi-ar plăcea. - Foarte bine.
Se pare că eşti singura persoană pe care o cunosc în Anglia.
Servire bună. Mergem ?
Mergem.
Dând buzna, până-n gurile de tun, Să-nhaţe băşicuţa de săpun a gloriei,
Judecător, apoi, Cu pântec rotofei, mai mare dragul,
Plin de claponi şi barba rotunjită...
Cu vorba înţeleaptă şi ochii încruntaţi, Aşa îşi joacă rolul.
Ciorapi de lână poartă-n vârsta-a şasea, Papuci şi ochelari pe nas,
Nădragi în care descărnatele-i picioare Plutesc ca-n nori;
Bărbătescu-i glas Piţigăiat e iar, ca de copil.
În scena cea din urmă, care-ncheie peripeţiile acestui basm,
E prunc din nou, nimic nu ţine minte.
Dinţi n-are, n-are ochi, nici gust.
Tăcere.
Bravo !