Arcadion teloituksesta oli kuukausia,
kun eversti Aureliano Buendía vangittiin hänen saapuessaan läntiselle rajalle.
Häntä sotaan seuranneista 21 miehestä selvisi vain yksi,
eversti Gerineldo Márquez.
Mitä kädellesi tapahtui? -Palovamma vain.
Poikasi Aureliano José on kasvanut.
Aureliano.
Missä poikamme on? -Missä hän on?
Aureliano! -Perääntykää!
Menkää kotiin, äiti!
Pyytäkää lupa tulla käymään vankilassa!
Aureliano!
Eläköön eversti Buendía! -Eläköön!
Aureliano!
Nyt saa riittää! Täällä ei ole mitään nähtävää!
Kaikki kotiin!
Eversti Aureliano Buendía tuomittaisiin Macondossa -
opetuksena kaupunkilaisille.
SADAN VUODEN YKSINÄISYYS
Haluan nähdä eversti Aureliano Buendían. Hän on poikani.
Kapteeni! Käsken päästää minut sisään! -Päästäkää hänet!
Tulin tapaamaan poikaani eversti Aureliano Buendíaa.
Rouva hyvä,
tarkoititteko "herra" Buendía?
Miten vain. Kunhan saan nähdä hänet.
Odotamme hallituksen vahvistusta tuomiolle.
Mille tuomiolle?
Kuolemantuomiolle.
Siihen asti hän on eristyssellissä.
Menen silti.
Voitte vaikka ampua minut.
Saattakaa hänet.
Arcadion tytär sai nimekseen Remedios.
Arcadio pyysi nimeksi Úrsulaa, mutta se nimi tuo liikaa kärsimystä.
Et ollut kertonut, mutta tiesin sen jo.
Synnyit silmät auki.
Katsoit kaikkea -
pelottoman uteliaasti.
Muistan sen hyvin.
Muistan myös surullisen katseesi,
kun palasin ilman veljeäsi -
jätettyäni sinut ja Amarantan.
Se katse satuttaa yhä.
On kuin olisin jo kokenut tämän.
En silti näe kuolemaani.
Enteet ovat hylänneet minut.
Haluan antaa sinulle jotain.
Kirjoitin nämä runot Remediosille.
Lupaa,
että poltat ne.
Kukaan ei saa lukea niitä.
Mennään, rouva.
Ei hyvästellä.
Älä ano armoa tai nöyryytä itseäsi takiani.
Tämä on sotaa.
Teeskentele mieluummin, että minut on jo teloitettu.
Kuinka voitte, kapteeni?
Hyvää iltaa.
Hyvä herra, emme etsi ketään.
Minä ja toverini haluamme vain juoda ja pitää hauskaa.
Kukaan ei halua maata kuolemaantuomitun kanssa.
Se tuo huonoa onnea. -Kapinalliset tässä kuolevat.
Kenties.
Silti kaikki sanovat,
että eversti Aureliano Buendían teloittanut komppania kohtaa -
yksi toisensa jälkeen -
väkivaltaisen kuoleman,
jota ei voi paeta minnekään.
Kuulkaa.
Minulla ei ole mitään everstiä vastaan.
Ihailen hänen urheuttaan.
Hallitus on antanut käskyn.
Sitä on noudatettava.
Se on velvollisuutemme.
Rukoilkaa,
ettei teloituskäskyä koskaan kuulu.
Anteeksi, kapteeni.
Nytkö jo?
Gerineldo Márquez,
tuomionne on seitsemän vuotta vankeutta.
Me emme ole yhtä onnekkaita. Teidät tuomittiin kuolemaan kapinasta.
Sähke käskee suorittamaan teloituksen välittömästi.
Onpa hyvä uutinen.
Macondossa on vihdoin lennätin.
Hän ei tuntenut pelkoa eikä kaihoa,
vaan kiehui raivosta, koska ennenaikainen kuolema -
estäisi kokemasta monia kesken jääneitä asioita.
Onko viimeisiä sanoja, eversti Buendía?
Teloituskomppanian edessä seistessään -
eversti Aureliano Buendía muisti kaukaisen iltapäivän,
jona hänen isänsä vei hänet katsomaan jäätä.
Hän näki itsensä taas lapsena, lyhyissä housuissa ja kaulassaan nauha.
Hän ajatteli José Arcadio Buendíaa,
joka samalla hetkellä ajatteli häntä kastanjapuun kolkossa aamunkoitossa.
Sotilaat.
Valmistautukaa.
Tähdätkää.
Älkää ampuko.
Sotilaat, laskekaa aseet!
On Herran siunaus, että tulitte.
Vapauttakaa hänet!
Vauhtia!
Liityn joukkoihinne, eversti Buendía.
Tervetuloa vallankumoukseen, Carnicero.
Päädyit olemaan Herran siunaus.
Jonkun piti pelastaa nahkasi.
Älä tapata itseäsi enää.
En lähde perääsi.
Kukaan ei tiennyt väliintulosta.
Kapteeni Roque Carnicero miehineen liittyi Aureliano Buendían kanssa -
eversti Victoriano Medinan vallankumousjoukkoihin.
Vuosi Aureliano Buendían paon jälkeen talo oli täynnä lapsia.
Úrsula majoitti Pyhän Sofian ja hänen vanhimman lapsensa Remediosin…
Ei noin saa tehdä.
…sekä kaksoset, jotka syntyivät Arcadion teloituksen jälkeen,
Aureliano Segundon ja José Arcadio Segundon.
"Lau-an-tai." -"Lau-van-tai."
Vielä kerran. -"Lau…"
Amaranta huolehti lapsista.
Kuuntele tätä.
"Vuosien yhteenottojen jälkeen -
hallitus tapaa liberaalipoliitikkoja keskustellakseen aselevosta."
Tiesit, miten tässä kävisi.
Ymmärsit ilman näkyjäkin, että politiikka on vitsaus.
Entä loput?
Poikani taistelevat liberaalien joukoissa veljenne eversti Buendían kanssa.
Entä sitten?
Emme ehdi korjata koko satoa kahdestaan.
Tarvitsemme lisää aikaa.
Käske poikiesi lopettaa ammuskelu ja palata töihin.
Sattuuko tähän?
Sattuu.
Täti, saanko jäädä yöksi?
Aureliano José, oppisit jo nukkumaan yksin.
Tämä on viimeinen kerta.
Hyvä on.
Väsyttyään elämään kuolleiden keskellä -
José Arcadio ja Rebeca muuttivat Arcadion rakentamaan taloon.
He tekivät siitä kodin ja rakastivat toisiaan lupaa kysymättä.
Paljonko on kolme kertaa kolme?
Kolme kertaa kolme on -
yhdeksän!
Rebeca kielsi tietävänsä mitään.
Sitä oli vaikea uskoa, mutta muutakaan selitystä ei ollut,
eikä Rebecalla ollut syytä murhata miestä, joka teki hänet onnelliseksi.
Se oli Macondon ainoa selvittämätön mysteeri.
Rebeca sulki ovensa ja hautasi itsensä niin syvälle paheksuntaan,
ettei mikään maallinen halu voinut häntä sieltä enää nostaa.
Meitä odotetaan. Onko kaikki hyvin?
Ajattelin veljeäni.
Olen nähnyt hänestä unia, ja nyt tiedän miksi.
Olemme kutsuneet tienoon johtajat -
tukemaan liberaalipuoluetta tänä tärkeänä päivänä.
Konservatiivihallitus on avannut ovet vuoropuhelulle.
Kutsuun on vastattava. -Ampua heidät pitäisi!
Aivan! -Jatketaan taistelua!
Hyvät herrat!
Sotaan tulee loppu vain yhdellä tavalla.
Sopimuksilla. -Mitä pitäisi sopia?
Kaikki tarpeellinen. Ensin menemme pääkaupunkiin…
Alkajaisiksi liberaalit pääsevät kongressiin ja muihin hallintotehtäviin.
Sehän teille sopisi!
Tässä on kyse Kolumbian tulevaisuudesta.
Taistelun on loputtava, jotta pääsemme neuvottelemaan.
Emme lopeta taistelua!
Emme varmasti!
Tässä on kyse -
kansan ihmisarvosta,
eikä siitä neuvotella.
Jos allekirjoitatte aselevon, voimme pyytää alueellista edustusta -
teille.
Eversti.
Nimi tähän, eversti.
Allekirjoitamme,
kun tarjoatte kansalle enemmän.
Siihen asti jatkamme taistelua.
Liberaalikapinan tukemisesta…
Perääntykää.
…hallitus tuomitsee teidät kuolemaan.
Valmistautukaa!
Tähdätkää!
Siitä alkoi eversti Aureliano Buendían legenda.
Eläköön eversti Buendía! -Eläköön!
HUICÁNIN KAUPUNGINTALO
Vuosien kuluessa hän aseisti tuhat miestä hallituksen vastaiseen sotaan.
Eläköön vallankumous.
Eversti.
Tämä on kiitos uhrauksista taistelukentällä.
ETSINTÄKUULUTUS
Jos liberaalit polvistuvat konservatiivien edessä,
niin hekin ovat vapaata riistaa.
Anteeksi, eversti. -Sisään.
Haluatko tappaa minut, paskiainen?
Siitä alkoi uusi sota.
Olkaa hyvä.
Aureliano Buendían miehet julistivat hänet Karibian vallankumousarmeijan kenraaliksi.
Hän suostui tehtävään, mutta hylkäsi arvonimen,
koska konservatiivit olivat yhä vallassa.
Eversti.
Eversti Aureliano Buendía.
Kenraali José Raquel Moncada.
Kaikki poliitikot ovat sontaa, Moncada.
Ainoa ero on, että liberaalit käyvät kello viiden messussa -
ja konservatiivit kello kahdeksan.
Totta.
Siksi tässä sodassa ei ole järkeä.
Muut liberaalit neuvottelevat hallituksen kanssa.
He allekirjoittavat pian.
Kaikki ovat uupuneet. Tätä on jatkunut yli 10 vuotta.
Taistelemme toisetkin 10 vuotta, kunnes kansa saa päättää kohtalostaan.
Kukaan ei päätä enää puolestamme.
Tiedämme molemmat, että haluat oikeutta puolueesi teosta.
Totta. En kiellä sitä.
Liberaalijohtajien on tunnustettava meidät lailliseksi armeijaksi.
Emme ole lainsuojattomia. -Älä iske viattomien ihmisten kimppuun.
Sinulle alkaa kertyä vihollisia.
Miksi olet täällä?
Lähetettiinkö sinut lahjomaan vai uhkailemaan?
Ei minua kukaan lähettänyt.
Tulin hyvästelemään, koska poistun rintamalta.
Olen Macondon siviili- ja sotilaspäällikkö.
Pidän huolta väestäsi. Lupaan sen.
Olet yksi kunnollisimmista miehistä, jotka tunnen.
Siitä huolimatta -
olet konservatiivi.
Aamiaiselle!
Aureliano Segundo, José Arcadio Segundo!
Kaksoset olivat niin samanlaisia,
etteivät edes äiti tai isoäiti erottaneet heitä.
Huomenta, isoäiti. -Huomenta, isoäiti.
Huomenta. Istu tuohon, Aureliano Segundo.
Aureliano José.
Aureliano José!
Isänsä lailla pitkänhuiskea Aureliano José oli jo aikuinen.
Mitä asiaa?
Hae Remedios ja Amaranta. Aamiainen jäähtyy.
Aureliano José tunsi outoa vapinaa nähdessään upeat ruskeanänniset rinnat.
Hän jatkoi tutkailuaan -
ja kohtasi tuuma tuumalta kosketuksen ihmeen.
Hänen ihonsa kihelmöi tutkiskelun myötä.
Hyvää iltaa.
Oletteko rouva Úrsula Iguarán de Buendía?
Olen. -Olen kenraali José Raquel Moncada.
Mitä haluatte?
Minut on nimetty Macondon siviili- ja sotilaspäälliköksi.
Olisi suuri kunnia, jos voisitte esitellä kaupunkia minulle.
Sotilaat ovat tehneet paljon vahinkoa Macondolle.
Sekä punaiset että siniset. -Tiedän.
Huolehdin kaupungista väreistä riippumatta.
Lupasin sen eversti Buendíalle.
Puhuitteko pojalleni?
Puhuin. Tapasin hänet ennen tuloani.
Onko hänet vangittu? -Hän johtaa yhä kapinallisarmeijaansa.
Olemme vihollisia, jopa vihamiehiä.
Meillä on silti myös yhteinen vihollinen. Epäoikeudenmukaisuus.
Epäoikeudenmukaisuus näyttää jokaiselle erilaiselta.
Sanat ovat yhtä merkityksettömiä kuin unettomuuden aikaan.
Rouva Úrsula, kunnioitan poikaanne,
ja lupaan kohdella Macondoa samalla kunnioituksella.
Toivotaan niin.
Macondosta ei liikene enää vainajia tähän sotaan.
Hyvää illanjatkoa.
Säikäytit minut. -Anteeksi.
Amaranta!
Kynttilät. -Minä voin tuoda ne.
Ei hätää. Hän ei huomannut.
Ei ehkä tänään.
Hän huomaa, jos jatkamme näin.
Tässä ne ovat, äiti.
Eversti Aureliano Buendía jatkoi kulkuaan vallankumouksen kapeilla poluilla.
Kenraali Moncada taas korvasi sotilaat aseettomilla poliiseilla.
Luottamuksen ilmapiirissä sota muuttui menneen ajan absurdiksi painajaiseksi.
Mikään lippu ei ole ihmisarvoa tärkeämpi.
Siksi jokaisella macondolaisella on oltava samat oikeudet ja mahdollisuudet.
Sitä kaupungin perustajat halusivat.
Ensimmäinen askel unelman toteuttamiseksi -
on julkisen koulutuksen takaaminen.
Tästä päivästä alkaen -
nämä tilat palvelevat alkuperäistä tarkoitustaan.
Tunnustan, etten uskonut teidän pitävän lupaustanne,
enkä uskonut näkeväni entisenlaista Macondoa.
Millaista silloin oli?
Ei ollut eri puolia eikä sotilaita.
Emme tienneet, mitä pelko on.
Kukin maalasi talonsa haluamallaan värillä.
Hauska kuulla, että olemme oikeilla jäljillä.
Niin.
Onko Aurelianosta uutisia?
Ei.
Toivon hänen laskevan aseensa.
Miehet tottuvat sotaan -
eivätkä löydä enää ulospääsyä.
Olen tätisi.
Tämä on kauhea teko. -Ei, vaan kaunis.
Mene pois.
Etkö näe, että tämä on syntiä. Jätä minut rauhaan.
Haluatko todella sitä?
Käske uudestaan, niin lähden.
Mene niin kauas kuin mahdollista.
Kuolen mieluummin juoksuhaudassa -
kuin kestän kylmyyttäsi.
Missä isoisäsi on?
Puun takana. Hän on ollut siellä koko aamun.
Saimme juuri kirjeen.
Se on Aurelianolta.
Hän näkee taas enteitä.
Vedestä olemme tulleet.
ÚRSULA, ÄITI
PIDÄ HYVÄÄ HUOLTA ISÄSTÄ, SILLÄ HÄN KUOLEE.
AURELIANO B.
Hänen voimansa olivat ennallaan,
mutta José Arcadio Buendía ei vastustellut.
Auringon ja sateen piiskaama vanhus oli täysin välinpitämätön.
Heidänkin kohtalonsa -
kietoutuvat yhteen.
Koeta nukkua vähän.
Ilta on kaunis.
On viileää.
Odota, rakkaani!
Minua ei nukuta vielä.
José Arcadio Buendía lohdutti itseään unella loputtomista huoneista.
Hän uneksi nousevansa ylös,
avaavansa oven ja menevänsä toiseen huoneeseen.
Poikani.
Melquíades.
Vanha ystävä.
Sitten hän meni taas toiseen, kuin peilitalossa,
kunnes hän löysi jälkeläisensä, Aureliano Babilonian,
lukemassa vuosia myöhemmin Melquíadesin käsikirjoituksesta hetkeä,
jota hän nyt eli.
Prudencio.
Yöllä kaupungin ylle laskeutui sankka pienten keltaisten kukkien sade.
Kukat peittivät katot ja tukkivat oviaukot.
Kukkia satoi niin runsaasti, että ne piti lapioida pois -
hautajaissaattueen tieltä.
Vuosia isänsä kuoleman jälkeen, lokakuun ensimmäisenä päivänä,
eversti Aureliano Buendía palasi tuhatpäisen armeijan kera,
ja varuskunta sai käskyn puolustautua loppuun asti.
Hyvät naiset ja herrat! Menkää koteihinne!
Puolustautukaa! He ovat jo täällä.
Eteenpäin! Tuokaa tykki eteen!
Hyvä!
José Raquel!
José Raquel, mitä tämä on?
Aurelianon armeija saapui aamunkoitteessa.
Mitä te aiotte? -Jos he hyökkäävät, me puolustaudumme.
Tuokaa konekiväärikin eteenpäin!
Onko valmista? -Olette molemmat typeryksiä.
Úrsulasta tuntui kuin hänen poikansa olisi muukalainen.
Aurelianon kasvot olivat metallinkovat,
ja hän oli alkanut menettää kykynsä tuntea nostalgiaa.
Aureliano.
Äiti.
Aiotko hyökätä Macondoon?
Se on absurdia.
Muuta keinoa ei ole. Hallitus on kaadettava.
Luojan tähden, Aureliano.
Meillä on pitkästä aikaa ollut rauha.
Kukaan ei enää puhunut puolueista.
Älä tee tätä.
Annan Moncadalle tilaisuuden antautua. Se riittää.
Olet näiden lainsuojattomien johtaja. Älä tuo enää sotaa Macondoon.
Tiedätkö, montako vuotta olen odottanut, että saan Macondon takaisin?
En tiedä.
Sen kuitenkin tiedän, että ehdit vielä tehdä oikein.
ASEILLA VOITTOON
…sielut.
Jumalan Poika, maailman Lunastaja, armahda meitä.
Pyhä Henki, Jumala, armahda edesmenneiden sielut.
Sinulla on kuoleman ja helvetin avaimet. Armahda meitä.
Maailman Lunastaja, armahda edesmenneiden sielut.
Pyhä Kolminaisuus, yksi Jumala, Taivaallinen Isä,
armahda edesmenneiden sielut.
Sinulla on kuoleman ja helvetin avaimet.
Armahda meitä.
Emme välttyneet kiroukselta, José Arcadio Buendía.
Loimme sittenkin hirviön.
Hyökkäykseen!
PERUSTUU GABRIEL GARCÍA MÁRQUEZIN ROMAANIIN
Tekstitys: Aino Tolme