Mjesecima nakon Arcadiova pogubljenja
pukovnik Aureliano Buendía zarobljen je
kad se približio zapadnoj granici.
Od 21 čovjeka koji je pošao s njim u rat preživio je samo jedan.
Pukovnik Gerineldo Márquez.
-Što ti je bilo s rukom? -Ništa, opeklina.
Tvoj sin Aureliano José je golem!
Aureliano.
-Gdje je naš sin? -Gdje je?
-Aureliano! -Natrag!
Idi kući, mama!
Traži službenu dozvolu da me posjetiš u zatvoru!
Aureliano!
Živio pukovnik Buendía!
Živio!
Aureliano!
Dosta je gluposti!
Nemate što vidjeti!
Idite svi doma!
Pukovniku Aurelianu Buendíji izreći će kaznu u Macondu
da svima posluži za primjer.
STO GODINA SAMOĆE
Želim vidjeti pukovnika Buendíju. Sin mi je. Dajte da uđem!
-Kapetane! Dajte mi da uđem! -Pustite je!
Došla sam vidjeti sina,
pukovnika Aureliana Buendíju.
Gospođo.
Mislite, gospodina Buendíju?
Kako god kažete.
Samo da ga vidim.
Čekamo da mu vlada potvrdi izrečenu kaznu.
Koju kaznu?
Smrtnu kaznu.
Dotle mora biti u samici.
Svejedno ću ući.
Pa me ubijte ako vam je takva zapovijed.
Uvedite je.
Nisam ti rekla da smo Arcadiovu najstariju kćer nazvali Remedios.
Tražio je da se zove Úrsula,
ali to ime donosi mnogo patnje.
Nisi mi to rekla,
ali ja sam već znao.
Rodio si se širom otvorenih očiju.
Sve si gledao…
s neustrašivom znatiželjom.
Nisam zaboravila.
Kao što nisam zaboravila tvoj tužan pogled
kad sam se vratila bez tvoga brata…
nakon što sam ostavila tebe i Amarantu.
Taj me pogled još boli.
Osjećam se kao da sam sve ovo proživio.
Ali ne vidim svoju smrt.
Kao da su me vizije napustile.
I ja imam nešto za vas.
Ovo su pjesme koje sam napisao Remedios.
Obećaj mi
da ćeš ih spaliti.
Ne želim da ih itko čita.
Idemo, gospođo.
Nemojte se opraštati.
Nikog ništa ne molite i ne ponižavajte se radi mene.
Ovo je rat.
Umjesto toga se pravite da su me već odavno strijeljali.
Kako ste večeras, kapetane?
Dobra večer!
Dobra večer.
Gospodine,
nikog ne tražimo.
Moji ljudi i ja samo želimo piće
i dobru zabavu.
Nitko ne želi spavati s osuđenikom na smrt.
To nosi nesreću.
Pobunjenici će biti osuđeni.
Možda.
Ali svi kažu
da će vojnik koji pogubi pukovnika Aureliana Buendíju
i svi ostali vojnici iz voda, jedan
po jedan…
biti ubijeni, bez obzira na sve, prije ili poslije,
makar se sakrili na kraj svijeta.
Slušajte!
Nemam ništa protiv pukovnika.
Divim se njegovoj hrabrosti.
Ali vlada izdaje zapovijedi
koje mi moramo izvršiti.
To nam je dužnost.
Molite se…
da zapovijed nikad ne stigne, kapetane.
Oprostite, kapetane.
Već?
Gerineldo Márqueze,
osuđeni ste na sedam godina zatvora.
Vi i ja nismo te sreće.
Osuđeni ste na smrt zbog pobune.
Brzojavom naređuju da se kazna izvrši odmah.
To je dobra vijest.
U Macondu napokon imamo brzojav.
Nije osjećao ni strah ni nostalgiju,
nego siloviti gnjev što zbog ove neprirodne smrti
neće vidjeti toliko toga što je ostavio nezavršeno.
Posljednje riječi, pukovniče?
Gledajući u oči streljačkom vodu,
pukovnik Aureliano Buendía
sjetit će se onog davnog popodneva
kad ga je otac odveo da vidi led.
Vidio se opet kao malo dijete
u kratkim hlačama i s kravatom oko vrata.
Pomislio je na Joséa Arcadija Buendíju,
koji je u tom času mislio na njega
u turobnoj zori pod kestenom.
Vojnici.
Pripremite se.
Naciljajte.
Ne pucajte.
Vojnici!
Spustite oružje!
Poslala te Božja providnost.
Oslobodite ga!
U vašoj sam službi, pukovniče.
Dobro došli u revoluciju, Carnicero.
Sad si Božja providnost.
Netko te morao spasiti.
Nemoj da te opet strijeljaju.
Neću ići za tobom.
Nitko nije znao za intervenciju kojom je zaustavio pogubljenje.
Kapetan Roque Carnicero i njegovi ljudi otišli su s pukovnikom Buendíjom
da se pridruže revolucionarnim snagama pukovnika Victoriana Medine.
Godinu dana nakon bijega pukovnika Aureliana Buendíje
kuća je bila puna djece.
Úrsula je primila Santa Sofíju de la Piedad
i njezinu najstariju kćer Remedios…
Nemoj to raditi.
…i blizance koji su se rodili pet mjeseci nakon što su ubili Arcadija.
Nazvali su ih Aureliano Segundo i José Arcadio Segundo.
„Su-bo-ta.”
„Su-po-ta.”
-Pokušaj još jedanput. -„Su…”
Amaranta se brinula za sve njih.
Slušaj ovo.
„Nakon godina sukoba
vlada će se prvi put sastati s liberalnim političarima
kako bi raspravili uvjete mogućeg primirja.”
Predvidio si to, José Arcadio.
Nisi trebao biti vidovit da znaš da je politika pošast.
A ostatak?
Moji sinovi bore se s liberalnim snagama.
S vašim bratom, pukovnikom Buendíjom.
Kakve to ima veze?
Pa,
sami smo i nismo mogli sve sami ubrati.
Dajte nam malo više vremena.
Recite im da prestanu pucati i vrate se na posao.
Boli li te?
Da.
Teta,
mogu li noćas ostati s tobom?
Aureliano José, moraš se naučiti spavati sâm.
Još samo ovaj put, časna riječ.
Dobro.
Zasićeni životom među mrtvima,
José Arcadio i Rebeca nastanili su se u kući koju je sagradio Arcadio.
Ondje su se skućili
i voljeli se ne tražeći dopuštenje ni od koga.
-Idemo opet. Tri puta tri je… -Devet!
Rebeca je tvrdila da ne zna ništa o tome.
To je bilo teško povjerovati, ali nije bilo vjerodostojnije verzije
i nitko nije mogao zamisliti motiv
zbog kojeg bi Rebeca ubila voljenog muškarca.
To je bila možda jedina zagonetka koja se nije razriješila.
Rebeca je zatvorila vrata kuće i živa se zakopala,
prekrivena debelim slojem prijezira
koji ni jedna zemaljska kušnja nije uspjela probiti.
Pukovniče, čekaju nas.
Jeste li dobro?
Razmišljao sam o bratu.
Dvije sam ga noći sanjao i sad znam zašto.
Pozvali smo sve vođe u regiji
da daju potporu Liberalnoj stranci na ovaj ključni dan za našu zemlju!
Konzervativna stranka otvorila je vrata dijalogu
i moramo se odazvati!
Trebamo ih postrijeljati!
-Tako je! -Borimo se dalje!
Gospodo!
Shvatite da se ratu može stati na kraj samo na jedan način.
-Postizanjem dogovora. -Kakvi su to dogovori?
Kakvi god treba!
Prvi je da odemo u glavni grad…
Za početak da Liberalna stranka uđe u republički Kongres
i na druge vladine položaje!
To vi želite!
Na kocki je budućnost Kolumbije.
Kako bismo ušli u te pregovore, moramo se prestati boriti.
Nećemo se prestati boriti!
Ne može tako!
Na kocki je…
dostojanstvo našeg naroda.
A oko toga nema pregovora.
Ako potpišete primirje,
možemo tražiti mjesto regionalnog zastupnika
za vas.
Pukovniče.
Ovamo, pukovniče.
Potpisat ćemo
kad narodu ponudite nešto više.
A dotle ćemo se boriti dalje.
Tako je.
Zbog potpore Liberalnoj stranci…
Natrag, gospođo!
…nacionalna vlada osuđuje vas na smrt!
Pripremi se!
Naciljaj!
Živjela Liberalna stranka!
Tako se rodila legenda o pukovniku Buendíji.
Živio pukovnik Buendía!
GRADSKA VIJEĆNICA U HUICÁNU
Narednih je godina pukovnik naoružao više od tisuću ljudi
i vladi objavio otvoreni rat.
Živjela revolucija!
Pukovniče.
Tako nam zahvaljuju za žrtvu na bojnom polju.
ŽIV ILI MRTAV!
Ako liberali pognu glavu pred konzervativnim gadovima…
onda ćemo progoniti i njih.
-Oprostite, pukovniče. -Uđi.
Zar me želiš ubiti, kurvin sine?
I tako je počeo novi rat.
Izvolite.
Ljudi su pukovnika Aureliana Buendíju
proglasili šefom revolucionarnih snaga Kariba
s činom generala.
Preuzeo je dužnost, no odbio viši čin
i javno rekao da ga neće prihvatiti
dokle god je na vlasti konzervativni režim.
Pukovniče!
Pukovniče Aureliano Buendía.
Generale José Raquel Moncada.
Svi su političari ista govna, Moncada.
Jedina je razlika u tome što liberali idu na misu u pet sati,
a konzervativci u osam sati.
To je istina.
Zato ovaj rat nema smisla.
Drugi liberalni vođe pregovaraju s vladom.
I potpisat će, Aureliano.
Svi su umorni. Ovo traje već više od deset godina.
Borit ćemo se još deset ili koliko treba da narod odluči o svojoj sudbini.
Umorni smo od toga da odlučuju umjesto nas.
I ti i ja znamo da se boriš
da se osvetiš stranci za to što ti je učinila.
I zato, da.
Ne poričem.
Liberalni vođe moraju nas opet priznati kao legitimnu vojsku.
Nismo mi nikakvi odmetnici!
Onda prestani napadati nevine, Aureliano!
Stvaraš si neprijatelje.
Zašto si došao, Moncada?
Poslali su te da me podmitiš ili mi zaprijetiš?
Nitko me nije poslao.
Došao sam se oprostiti jer odlazim s bojišta.
Postao sam civilni i vojni šef Maconda.
Pobrinut ću se za tvoje ljude.
Obećavam ti.
Jedan si od najčestitijih ljudi koje znam.
Ali unatoč tomu…
ipak si konzervativac.
Doručak je na stolu!
Aureliano Segundo! José Arcadio Segundo!
Blizanci su bili tako slični i vragolasti da ih ni majka ni baka nisu razlikovale.
-Dobro jutro, bako. -Dobro jutro, bako.
Dobro jutro. Ovamo, Aureliano Segundo.
Aureliano José.
Aureliano José!
Aureliano José, visok kao otac, već je bio odrastao muškarac.
Da, bako?
Idi po Remedios i tetu Amarantu.
Doručak će se ohladiti.
Aureliano José osjetio je čudno drhtanje
ugledavši bujne grudi sa smeđim bradavicama.
Nastavio ju je istraživati,
malo po malo otkrivajući čudo njezine intimnosti,
i osjetio kako mu se koža ježi dok je promatra.
Dobra večer.
Gđa Úrsula Iguarán de Buendía?
-Da. -Da se predstavim.
General José Raquel Moncada. Sluga pokoran.
Što trebate?
Imenovan sam novim civilnim i vojnim šefom Maconda
i bila bi mi velika čast
kad biste mi pokazali svoj grad.
Vojnici su nanijeli mnogo štete Macondu, generale.
I crveni i plavi.
Znam.
Cilj mi je pobrinuti se za ovaj grad bez obzira na boju.
To sam obećao pukovniku Buendíji.
Razgovarali ste s mojim sinom?
Jesam. Upoznao sam ga prije nego što sam došao.
Je li zarobljen?
Nije. Sa svojim je ljudima i vodi pobunjeničku vojsku.
Neprijatelji smo. Bliski neprijatelji.
Ali zajednički nam je neprijatelj još jači.
A to je nepravda.
Nepravda mijenja lice prema interesu, generale.
Riječi su sad prazne
kao što su bile u vrijeme pošasti nesanice.
Gđo Úrsula,
poštujem vašeg sina.
I prema Macondu ću se odnositi s poštovanjem, časne mi riječi.
Nadam se, generale.
Macondo ovom ratu ne može dati više mrtvih.
Ugodna vam večer.
-Uplašio si me. -Oprosti.
Amaranta!
Svijeće.
Evo me. Donijet ću ti ih.
Smiri se. Nije primijetila.
Danas nije.
Ali ako nastavimo, primijetit će.
Mama, evo ih.
Dok se pukovnik Aureliano Buendía šuljao uskim stazama stalne subverzije,
general Moncada zamijenio je vojnike nenaoružanim policajcima
i stvorio ozračje povjerenja
zbog kojega su ljudi mislili da je rat apsurdna mora iz prošlosti.
Nijedna zastava ne bi smjela biti važnija od dostojanstva ljudi.
Zato svi u Macondu moraju imati ista prava.
I iste mogućnosti.
To su osnivači grada oduvijek i htjeli.
Kako bi to postala stvarnost, prvi je korak
da zajamčimo opće obrazovanje.
Zato će od danas
ovaj prostor služiti svojoj prvobitnoj svrsi.
Moram priznati da nisam mislila da ćete održati obećanje
i da će Macondo opet biti kao u vrijeme Joséa Arcadija.
Kako je tada bilo?
Nije bilo strana
ni vojnika.
Nismo znali što je strah.
I ljudi su bojili kuće kako su god htjeli.
Drago mi je što čujem da smo na pravom putu.
Da.
Ima li vijesti o Aurelianu?
Nema.
Nadam se da razmišlja o tome da položi oružje.
Muškarci se naviknu na rat.
Onda više ne mogu bez njega.
Ja sam ti teta.
Grozno je ovo što radimo.
Nije. Predivno je.
Izađi.
Zar ne vidiš što radimo?
To je grijeh.
Molim te, pusti me na miru.
Zar to zaista želiš?
Reci mi opet da odem i otići ću.
Želim da odeš što dalje možeš.
Ako je tako, neka me ubiju u rovovima.
Bolje to nego tvoja hladnoća.
Gdje ti je djed?
Ondje je.
Takav je cijelo jutro.
Upravo smo primili pismo.
Od Aureliana.
Opet ima vizije.
Iz vode potječemo.
ÚRSULA, MAMA, DOBRO PAZI NA TATU
JER ĆE UMRIJETI. AURELIANO B.
Unatoč nesmanjenoj snazi
José Arcadio Buendía nije bio u stanju pružiti otpor.
Taj kolosalni starac išiban suncem i kišom
bio je ravnodušan prema svemu.
Njihove će se sudbine
također ispreplesti.
Pokušaj malo odspavati.
Ovo je popodne predivno.
Svježe.
Ljubavi, čekaj!
Još mi se ne spava.
José Arcadio Buendía tješio se snom beskonačnih soba.
Sanjao je da ustaje iz kreveta,
otvara vrata
i ulazi u drugu sobu.
Momče moj.
Melquiadese.
Stari prijatelju.
Pa onda u iduću,
kao u galeriji zrcala,
sve dok u jednoj nije našao potomka,
Aureliana Babiloniju,
kako mnogo godina poslije čita
u Melquiadesovim rukopisima
o trenutku koji je upravo proživljavao.
Prudencio.
Blaga kiša sitnih žutih cvjetova
padala je na grad cijelu noć poput nijeme oluje.
Cvjetići ću prekrili krovove i zatrpali vrata.
Toliko ih je palo da su ulice morali čistiti lopatama
kako bi mogla proći pogrebna povorka.
Godinama nakon očeve smrti
jednog prvog listopada pukovnik Aureliano Buendía
vratio se u Macondo s tisuću dobro naoružanih ljudi.
A garnizon je primio naredbu da se odupire do kraja.
Dame i gospodo! Vratite se kućama!
Branite se! Već su ovdje! Živo!
Idemo! Naprijed! Dovezite top naprijed!
Tako!
José Raquel!
José Raquel, što se zbiva?
Aureliano.
Došao je s vojskom u zoru.
Što ćete učiniti?
Ako nas napadnu,
branit ćemo se.
Dovezite strojnicu ovamo! I jednu naprijed!
-Spremno? -Ne znam koji je od vas gluplji!
ŠKOLA
Úrsula se osjećala kao da joj je sin neznanac.
Lice mu je poprimilo metalnu tvrdoću
i pokazivao je prve simptome otpornosti na nostalgiju.
Aureliano.
Majko.
Zar ćeš napasti Macondo?
Pa to je nečuveno!
Nema druge.
Moramo srušiti vladu.
Aureliano, za milog Boga…
Dugo nismo imali ovakav mir.
Nitko u gradu više ne govori o strankama.
Nemoj, sine.
Dat ću Moncadi mogućnost da se preda.
To je više nego dovoljno.
Ti si vođa ovih odmetnika
i ti možeš odlučiti da ne vraćaš rat u Macondo!
Znaš li koliko sam godina čekao
da vratim Macondo na našu stranu?
Ne znam.
Ali znam
da si došao na vrijeme da postupiš kako treba.
NAORUŽANI DO POBJEDE
…vjernika.
Sine Božji, Otkupitelju svijeta, smiluj se dušama preminulih vjernika.
Tebe, koji držiš ključeve smrti i pakla, preklinjemo.
Otkupitelju svijeta,
smiluj se dušama preminulih vjernika.
Sveto Trojstvo, jedini Bože,
Bože, Oče nebeski,
smiluj se dušama preminulih vjernika.
Tebe, koji držiš ključeve smrti i pakla,
preklinjemo.
Nismo to izbjegli, José Arcadio Buendía.
Ipak smo stvorili čudovište.
U napad!
PREMA ROMANU GABRIELA GARCÍJE MÁRQUEZA
Prijevod titlova: Petra Matić