La câteva luni după execuția lui Arcadio,
colonelul Aureliano Buendía căzu prizonier aproape de granița de vest.
Din 21 de oameni care îl urmaseră, supraviețuise unul singur.
Colonelul Gerineldo Márquez.
- Ce ai la mână? - Nimic, doar o arsură.
Fiul tău, Aureliano José, e uriaș!
Aureliano!
- Unde e fiul nostru? - Unde e?
- Aureliano! - Înapoi!
Du-te acasă, mamă!
Cere permisiunea autorităților și vino să mă vezi în închisoare!
Aureliano!
- Trăiască colonelul Buendía! - Trăiască!
Aureliano!
Ajunge cu prostiile! Nu aveți ce vedea aici, drăcia dracu'!
Toată lumea, acasă!
Colonelul Aureliano Buendía își aștepta sentința în Macondo,
drept exemplu pentru populație.
UN VEAC DE SINGURĂTATE
Lăsați-mă să-l văd pe fiul meu, colonelul Aureliano Buendía!
- Căpitane! Vreau cu orice preț să intru! - Lăsați-o să intre!
Am venit la fiul meu,
colonelul Aureliano Buendía.
Doamnă…
Poate vreți să spuneți „domnul Buendía”?
Cum doriți, domnule.
Dar lăsați-mă să-l văd.
Așteptăm aprobarea sentinței de la guvern.
Ce sentință?
Pedeapsa cu moartea.
Până atunci, am ordin să-l țin la izolare.
Eu tot o să intru.
Dacă aveți ordin, n-aveți decât să trageți.
Mergeți cu ea!
Nu ți-am spus că pe fata lui Arcadio am botezat-o „Remedios”.
El voia s-o cheme „Úrsula”,
dar numele ăsta aduce multă suferință.
Nu, nu mi-ai spus,
dar eu știam deja.
Te-ai născut cu ochii larg deschiși…
privind lumea…
cu o curiozitate indiferentă.
Nu am uitat.
Nu am uitat nici ce trist mă priveai…
când m-am întors fără fratele tău…
iar tu și Amaranta rămăseserăți singuri.
Încă mă doare acea privire.
Simt că am trăit deja toate astea…
dar nu îmi văd moartea.
De parcă m-au părăsit premonițiile.
Și eu am ceva pentru dumneata.
Sunt poeziile pentru Remedios.
Promite-mi…
că le dai foc.
Să nu le citească nimeni.
Să mergem, doamnă!
Nu-ți lua adio.
Nu te ruga de nimeni și nici nu te umili pentru mine.
Așa e în război.
Mai bine gândește-te că m-au împușcat deja.
Ce mai faceți, căpitane?
Bună seara!
Domnule, nu am venit după nimeni.
Eu și ofițerii mei vrem doar să bem ceva
și să ne simțim bine.
Nimeni nu vrea să se culce cu un condamnat la moarte.
Aduce ghinion.
Cei condamnați vor fi rebelii.
Poate.
Dar toată lumea spune
că cel care îl împușcă pe colonelul Aureliano Buendía
și toți soldații din plutonul lui,
până la ultimul,
vor fi asasinați fără doar și poate mai devreme sau mai târziu,
chiar de s-ar ascunde la capătul lumii.
Uitați ce e!
Nu am nimic contra colonelului.
De fapt, îi admir vitejia,
dar, dacă vine ordinul de la guvern,
va trebui să-l executăm.
E datoria noastră.
Rugați-vă…
ca ordinul să nu sosească niciodată.
Mă scuzați, căpitane.
Deja?
Dle Gerineldo Márquez,
ați fost condamnat la șapte ani de închisoare.
Noi doi nu avem atâta noroc.
V-au condamnat la moarte pentru rebeliune.
Ordinul din telegramă este ca execuția să aibă loc de îndată.
Asta e o veste bună.
Înseamnă că avem telegraf în Macondo.
Nu simți nici teamă, nici nostalgie,
ci o furie viscerală la gândul că această moarte artificială
avea să-l lipsească de atâtea lucruri lăsate neterminate.
O ultimă dorință, colonele Buendía?
În fața plutonului de execuție,
colonelul Aureliano Buendía avea să-și amintească
de după-amiaza îndepărtată când tatăl lui îi făcuse cunoștință cu gheața.
Se revăzu pe sine, copil,
cu pantaloni scurți și lavalieră la gât.
Și se gândi la José Arcadio Buendía,
care în acele clipe se gândea la el,
în aurora lugubră de sub castan.
Soldați.
Fiți gata!
Țintiți!
Nu trageți!
Soldați! Coborâți armele!
Pronia cerească ni l-a trimis.
Dezlegați-l!
Dezlegați-l, am spus!
La ordinul dumitale, colonele.
Bun-venit la revoluție, Carnicero!
Acum ai ajuns și pronie cerească.
Trebuia să-ți scape cineva pielea.
Să nu mai dai ochii cu moartea.
N-o să vin după tine.
Nimeni nu află că el intervenise și oprise execuția.
Căpitanul Roque Carnicero, oamenii lui și colonelul Aureliano Buendía
se alăturară trupelor revoluționare ale colonelului Victoriano Medina.
La un an după evadarea colonelului Aureliano Buendía,
casa se umpluse de copii.
Úrsula o primise pe Santa Sofía de la Piedad
cu fiica ei cea mare, Remedios…
Nu-i frumos să faci așa!
…și doi gemeni născuți la cinci luni după execuția lui Arcadio,
botezați „Aureliano Segundo” și „José Arcadio Segundo”.
- Sâmbătă. - „Sâmbătă.”
- Încă o dată! - Sâm…
Amaranta se ocupa de toți.
Ascultă ce scrie!
„După ani de confruntări,
guvernul se întrunește pentru prima dată cu politicienii liberali
pentru a discuta condițiile unui posibil armistițiu.”
Tu ai prevăzut asta, José Arcadio.
Și fără premoniții, știai că politica e o pacoste.
Și restul?
Băieții mei luptă cu cadrele liberale.
Cu fratele dumitale, colonelul Buendía.
Și ce-are a face?
Păi…
Suntem singuri și nu putem strânge toată recolta.
Mai dă-ne puțin timp, te rog.
Spune-le să lase împușcăturile și să vină la muncă.
Te doare?
Da.
Mătușă, pot să stau cu tine la noapte?
Aureliano José, trebuie să te obișnuiești să dormi singur.
E ultima dată. Promit.
Bine.
Sătui să trăiască printre morți,
José Arcadio și Rebeca se mutară în casa construită de către Arcadio,
din care își făcură cămin,
iubindu-se fără să ceară voie nimănui.
Încă o dată. Trei ori trei?
Trei ori trei…
Cred că nouă!
Rebeca se jură că nu știa nimic.
Era o poveste greu de crezut, dar nu exista alta mai verosimilă
și nimeni nu-și explica de ce l-ar fi ucis pe bărbatul care o făcuse fericită.
A fost, probabil, singurul mister rămas nelămurit în Macondo.
Rebeca se închise în casă și se îngropă de vie,
într-un văl gros de dispreț
pe care nicio ispită lumească nu putu să-l mai sfâșie.
Dle colonel, ne așteaptă.
Toate bune?
Mă gândeam la fratele meu.
L-am visat două nopți la rând. Acum știu de ce.
V-am convocat ca lideri ai regiunii,
pentru a sprijini Partidul Liberal într-o zi hotărâtoare pentru țară!
Guvernul conservator a deschis ușa dialogului.
Trebuie să răspundem chemării.
Ba ar trebui să-i ciuruim!
- Așa e! - Să continuăm lupta!
Domnilor!
Înțelegeți că e singura cale de a pune capăt războiului!
- Prin acorduri. - Ce acorduri sunt astea?
Orice acorduri necesare.
Mai întâi, mergem în capitală…
De pildă, pentru început,
reprezentarea liberalilor în Congres și în alte funcții guvernamentale!
Asta vreți voi!
E în joc viitorul Columbiei, domnilor.
Pentru a ajunge la tratative, trebuie să încetăm lupta.
Drăcie! Noi luptăm mai departe!
Nu așa!
Ceea ce e în joc…
este demnitatea poporului.
Iar asta nu se negociază.
Dacă semnați un armistițiu,
putem cere și reprezentarea regională
pentru dumneata.
Domnule colonel…
Aici, dle colonel.
Vom semna
când veți avea mai multe de oferit oamenilor.
Până atunci, vom continua să luptăm.
Așa e.
Pentru sprijinul acordat revoluției liberale…
Înapoi, doamnă!
…guvernul național vă condamnă la moarte!
Fiți gata!
Țintiți!
Astfel se născu legenda colonelului Aureliano Buendía.
Trăiască colonelul Aureliano Buendía!
PRIMĂRIA HUICÁN
În anii ce au urmat, colonelul înarmă peste o mie de oameni
și declară război total contra guvernului.
Trăiască revoluția!
Domnule colonel!
Așa ne mulțumesc pentru sacrificiile de pe câmpul de luptă.
VIU SAU MORT!
Dacă liberalii se pleacă în fața jigodiilor de conservatori…
o să ne luptăm și cu ei.
- Permiteți, colonele? - Intră!
Vrei să mă omori, jigodie?
Atunci începu un alt război.
Poftiți!
Oamenii săi îl proclamară pe colonel
căpetenia forței revoluționare din Caraibe, cu gradul de general.
El acceptă sarcina, dar refuză avansarea și își jură că nici n-o va accepta
câtă vreme era la putere regimul conservator.
Colonele!
Colonele Aureliano Buendía.
Generale José Raquel Moncada.
Toți politicienii sunt o apă și-un pământ, Moncada.
Unica diferență e că liberalii merg la liturghia de la cinci,
iar conservatorii, la liturghia de la opt.
Asta așa e.
Tocmai de aceea n-are nicio noimă războiul ăsta.
Ceilalți lideri liberali negociază cu guvernul.
Și o să semneze, Aureliano.
Toți au obosit. Au trecut mai mult de zece ani.
O să mai luptăm zece sau oricât e nevoie ca poporul să își poată hotărî soarta.
Ne-am săturat până în gât să ne-o hotărască ei.
Știm amândoi că tu lupți ca să te răzbuni pentru ce ți-a făcut partidul tău.
Și pentru asta.
Nu tăgăduiesc.
Conducătorii liberali trebuie să ne recunoască iar ca armată legitimă.
Nu suntem niște bandiți.
Atunci nu mai atacați oameni nevinovați!
Începi să-ți cam faci dușmani.
De ce ai venit, Moncada?
Te-au trimis să mă mituiești? Sau să mă ameninți?
Nu m-a trimis nimeni să fac nimic.
Voiam să-mi iau rămas-bun. Plec de pe front.
Sunt comandant civil și militar în Macondo.
O să am grijă de oamenii tăi. Ți-o jur.
Ești printre cei mai de treabă oameni din câți cunosc, José Raquel.
Dar, dincolo de asta…
rămâi un conservator.
E gata masa!
Aureliano Segundo, José Arcadio Segundo!
Poznașii gemeni semănau atât de bine,
încât și mama, și bunica lor îi confundau.
- 'Neața, bunico! - 'Neața, bunico!
Bună! Așază-te acolo, Aureliano Segundo!
Aureliano José!
Aureliano José, vânjos ca tatăl lui, era acum bărbat în toată firea.
Da, bunico?
Du-te după Remedios și Amaranta!
Se răcește micul-dejun.
Aureliano José simți un tremur necunoscut
la vederea splendizilor sâni cu sfârcuri liliachii.
Continuă să o studieze,
descoperind treptat miracolul intimității ei,
și simți cum îl furnică pielea contemplând-o.
Bună seara!
Doamna Úrsula Iguarán de Buendía?
- Da. - Dați-mi voie să mă prezint.
General José Raquel Moncada. La dispoziția dv.
Ce doriți?
Sunt noul comandant civil și militar din Macondo
și m-aș simți onorat
dacă ați accepta să îmi arătați satul.
Soldații au făcut mult rău în Macondo, generale.
Fie roșii, fie albaștri.
Știu.
Am misiunea să mă îngrijesc de el, indiferent de culoare.
I-am promis-o colonelului Buendía.
Ați vorbit cu fiul meu?
Da.
Ne-am văzut înainte să vin aici.
E prizonier?
Nu, e cu trupele lui, în fruntea armatei rebelilor.
Suntem inamici.
Nemijlociți.
Dar avem în comun un inamic și mai puternic.
Nedreptatea.
Nedreptatea își schimbă fața după interes, generale.
Vorbele sunt acum la fel de goale
cum erau când s-a abătut ciuma insomniei.
Doña Úrsula, îl respect pe fiul dumneavoastră.
Voi arăta același respect pentru Macondo.
Aveți cuvântul meu.
Așa sper, generale.
Macondo nu mai poate hrăni războiul cu morți.
O seară bună!
- M-ai speriat. - Iartă-mă.
Amaranta!
Lumânările.
Vin acum! Ți le aduc.
Stai liniștită. N-a observat.
Nu azi.
Dacă o ținem așa, va observa.
Mamă! Le-am adus.
În timp ce colonelul Aureliano Buendía rătăcea pe cărările subversiunii eterne,
generalul Moncada înlocui soldații cu jandarmi neînarmați
și creă o atmosferă de încredere
în care gândul la război rămase un coșmar absurd al trecutului.
Niciun steag nu trebuie să stea mai presus de demnitatea umană.
De aceea, în Macondo, toți trebuie să aibă aceleași drepturi.
Aceleași șanse.
Asta și-au dorit întemeietorii săi.
Iar primul pas în acest sens
este garantarea învățământului public.
Așadar, începând de astăzi,
acest spațiu va fi din nou destinat scopului său de la început.
Trebuie să recunosc, nu credeam că vă veți ține promisiunea
și că voi revedea Macondo redevenind ca în vremea lui José Arcadio.
Cum era pe atunci?
Nu existau tabere
și nici soldați.
Nu știam ce e frica,
iar oamenii își zugrăveau casele în ce culori pofteau.
Mă bucur să aud că suntem pe drumul cel bun.
Da.
Aveți vești despre Aureliano?
Nu.
Dar sper că se gândește să depună armele.
Bărbații se obișnuiesc cu războiul.
Apoi nu mai știu cum să scape din el.
Sunt mătușa ta.
Ceea ce facem e îngrozitor.
Nu e adevărat. E frumos.
Pleacă!
Nu-ți dai seama ce facem? E un păcat.
Lasă-mă în pace, te rog!
Chiar vrei asta?
Dacă îmi mai ceri o dată, jur că plec.
Vreau să pleci cât de departe poți.
Atunci, să mă omoare în tranșee.
E de preferat răcelii tale.
Unde e bunicul tău?
În spate.
Așa a fost toată dimineața.
Tocmai am primit o scrisoare.
E de la Aureliano.
I-au revenit premonițiile.
Apa e elementul nostru.
Úrsula, mamă, aveți mare grijă de tata, căci va muri.
Aureliano B.
În ciuda puterilor rămase intacte,
José Arcadio Buendía nu era în stare să se opună.
Bătrânul colosal, bătut de soare și ploi,
era indiferent la toate.
Iar destinele lor
se vor întrepătrunde.
Încearcă să dormi puțin.
E o după-amiază frumoasă.
Răcoroasă.
Stai, femeie!
Încă nu mi-e somn.
José Arcadio Buendía se consola visând un șir nesfârșit de camere.
Visa că se ridica din pat,
deschidea ușa
și trecea în altă cameră.
Băiatul meu.
Melchiade.
Vechiul meu prieten.
Apoi, într-alta,
ca într-o galerie cu oglinzi,
până într-o cameră unde dădu de un urmaș,
Aureliano Babilonia,
care, mulți ani după aceea, citea din manuscrisele lui Melchiade
chiar în clipa pe care o trăia.
Prudencio…
O ploaie ușoară de minuscule flori galbene căzu toată noaptea, într-o furtună tăcută.
Inundă acoperișurile și umplu pragurile.
Căzură atâtea flori, încât trebuiră să le curețe cu lopețile
ca să treacă alaiul de înmormântare.
Câțiva ani după moartea tatălui său,
în întâia zi din octombrie,
colonelul Aureliano Buendía reveni în Macondo
cu o mie de oameni bine înarmați,
iar garnizoana primi ordinul de a rezista până la capăt.
Doamnelor și domnilor! Întoarceți-vă la casele voastre!
Apărați-vă! Au ajuns. Mai cu viață!
Haideți! Înainte! Aduceți tunul în față!
Foarte bine!
José Raquel!
José Raquel, ce se petrece?
Aureliano.
A sosit în zori, cu armata lui.
Ce aveți de gând?
Dacă ne atacă,
ne vom apăra.
Adu mitraliera aici! Tot în față!
- E gata? - Sunteți unul mai prost ca altul!
ȘCOALĂ PUBLICĂ
Úrsula avu impresia că fiul ei era un străin.
Chipul lui căpătase o tărie metalică
și manifesta primele simptome ale rezistenței la nostalgie.
Aureliano…
Mamă.
O să ataci Macondo?
E o inepție.
Nu am de ales.
Trebuie să răsturnăm guvernul.
Aureliano, pentru Dumnezeu…
De mult n-am mai avut parte de atâta tihnă.
Nimeni din sat nu mai vorbește despre partide.
Nu face asta, fiule…
O să-i ofer lui Moncada șansa să se predea.
E mai mult decât suficient.
Tu ești șeful acestor bandiți!
Tu poți hotărî să nu arunci iar Macondo în război!
Știi de câți ani aștept să recâștig Macondo pentru cauza noastră?
Nu știu.
Dar ceea ce știu
e că în clipa asta poți să faci ce e bine.
CU ARMELE VOM OBȚINE VICTORIA
…răposați.
Fiul lui Dumnezeu, Mântuitorule, ai milă de sufletele robilor Tăi.
Doamne, Sfinte Duh, ai milă de sufletele robilor Tăi răposați.
Tu, care ai cheile morții și ale infernului,
ascultă-ne ruga.
Mântuitorule, ai milă de sufletele robilor tăi răposați.
Sfântă Treime, unul Dumnezeu,
Doamne, Tată ceresc, ai milă de sufletele robilor tăi răposați.
Tu, care ai cheile morții și ale infernului,
ascultă-ne ruga…
N-am scăpat de nimic, José Arcadio Buendía.
Am plămădit un monstru.
La atac!
DUPĂ ROMANUL LUI GABRIEL GARCÍA MÁRQUEZ
Subtitrarea: Liana Oprea