Blanda sand, kalksten och natriumkarbonat i en ugn på 1 100 C
så får du flytande glas.
Skickliga glasblåsare samlar glas på metallrör,
och när de blåser bildas en bubbla de kan forma och skulptera.
Verktyg och arbetssätt har rötter i romartid, men nu höjer vi temperaturen.
Vi är tillbaka i Nordamerikas största glashytta, där vi får se tio konstnärer…
…möta eld med eld.
Nu börjar det roliga.
Vinn eller försvinn.
Och vågar man mycket…
Herregud.
Upp på bänken! Jag satsar alltid fullt ut.
…vinner man mycket.
Där satt den!
Den som klarar vår eldfängda tävling vinner ett pris som förändrar deras liv,
och gör sig ett namn världen över som Glasmästare.
Jag heter Nick Uhas. Välkomna till ännu en säsong av Blown Away!
Jag heter Rob och har blåst glas i 30 år.
Jag kommer hit som den stora kraften.
Jag heter Brenna. Jag har en pojke på ett och en flicka på två. Jag må vara mor,
men är en extrem kraft i hyttan.
Jag heter Trenton. Jag är väldigt tävlingsinriktad.
Jag heter John Sharvin och är manager på en glashytta.
Jag får inte möjlighet att blåsa glas så ofta, men jag brinner för det.
John Moran, jag kommer ända från Belgien.
Jag ska inte skryta och ha mig, men vinna ska jag.
Jag heter Grace och hoppas inspirera andra icke-binära transpersoner.
Vi är inte många i mitt område.
Jag heter Claire och ser mig själv som en berättare i glas.
Och det skapar kärlek och positivitet i världen.
Jag heter Dan. Min farfars far snidade totempålar.
Jag hoppas att det när jag är klar finns fler infödda glasmakare.
Jag heter Maddy och är britt, och jag ska flexa mina konceptuella muskler.
Jag heter Minhi och brukar låtsas att jag inte är tävlingsmänniska,
för jag gillar att bli underskattad.
Då jobbar jag mycket hårdare.
Glasblåsare! Välkomna till hyttan.
Nu hettar det verkligen till.
Jag kan fortfarande inte fatta att jag är här.
Alla ni som kommit hit har gjort er stora namn och har än större drömmar.
Men av er tio kommer bara en att krönas till Glasmästare.
Denne har då klarat tio deltävlingar
och har imponerat på vår domare, lysande glaskonstnären Katherine Gray.
Glasblåsare: Jag har högre förväntningar den här säsongen
eftersom vinsten nu är större än nånsin.
Oroa er inte, vinnaren får fortfarande ett prispaket värt $60 000.
I paketet ingår sköna stålar
och en tjänst på världsberömda Corning Museum of Glass.
Och dessutom, för första gången nånsin,
kommer den segrande finalinstallationen att ställas ut på Corning.
Det vore verkligen nåt, det vore ju underbart!
Det blir tuffa deltävlingar.
Ni förväntas pressa er till det yttersta, tekniskt och konceptuellt,
i en strävan att bevisa att ni är bättre än de andra.
Det kan låta skrämmande, men förtvivla inte: Det är görbart.
Bara fråga dagens gästdomare,
Blown Aways första mästare: Deborah Czeresko.
Deborah! Otroligt att hon är här.
Jag gillar Deborah, hon har inspirerat mig.
Deborah är en klar begåvning och på gott och på ont
ska hon bedöma mitt verk.
Jag genomgick en förvandling i den här hyttan.
När jag kom hit trodde jag inte att folk skulle förstå mina koncept eller mig.
Men det var ju min chans,
så jag slutade bry mig om vad andra tyckte och fokuserade på mig själv.
Det gjorde mig mer självsäker som person och bättre som konstnär.
Evolution, raring, det är det som gäller.
Och nu till vår första uppgift:
Vi vill att ni skapar varsitt verk med inspiration från hur ni evolverat
till den konstnär ni är i dag.
Det kan vara nåt yrkesmässigt eller personligt, en dröm, en identitet.
En motgång som fick varaktig inverkan.
Vi vill förstå er resa.
Ni får fem timmar på er att designa, skapa och presentera ett glaskonstverk.
Ni kommer att bedömas utifrån koncept, kreativitet och teknisk förmåga.
Och kom ihåg: Den konstnär som inte imponerar
får lämna hyttan för gott.
Jag vill stanna.
Glasblåsare: Klara, färdiga…
…impa på oss!
Den första uppgiften, spännande.
Jag tar med mitt verk upp min identitet som filippinsk-amerikan,
och det representerar det blod, svett och tårar jag satsat i mediet och hantverket.
Jag är ingenjör i botten.
Mitt verk ska bli en hög kugghjul
som övergår i en mer organiskt abstrakt form.
Jag bara kör.
Mitt verk ska heta "Håll dörren".
Jag nådde inte hit på egen hand, folk som kunde ha vänt mig ryggen
höll dörren öppen och gav mig en chans. Det var så jag nådde hit.
Jag ska göra en glasskulptur med en DNA-stav som går rakt igenom.
Livet är som en tuggummi-automat:
Man får göra det mesta av det man får.
Jag ska göra en sminkspegel
där alla små linser visar olika uppfattningar.
Jag gör en siluett av en kvinna som representerar mig som konstnär,
som bryter sig ur jagets bojor för att uppnå ändlös kreativitet.
Verket handlar om min fars död. Han var 38 när han gick bort.
När jag nått förbi 38 insåg jag att jag väldigt länge
varit rädd att själv dö i den åldern. Men det förde mig till konsten.
Jag har adhd. Ganska svår adhd.
Det här symboliserar utmaningarna att få fram en idé i världen.
INKUBATORN
Glas är ett icke-binärt ämne, det är antingen solitt eller vätska.
Jag identifierar mig som icke-binär.
Det här är fysikaliserade glasskulpturer som gaya individer.
Jättespännande!
SKAPA
Jaha…
Jag måste binda upp hockeyfrillan först. Den måste hållas tillbaka.
Det är absurt att jag har en, men den får inte sabbas.
Vi har en svets!
Så där, ja.
Där har vi den.
Det känns bra att vara här.
Jag har förberett mig på det här sen en tid, och jag är så taggad.
Jag kör främst på adrenalin.
Jag är typen som kör, kör, kör…kör-kör-kör!
Första anfånget.
Man vill ju få en bra start i den första deltävlingen, känna sig stärkt.
Det är klart skrämmande, det är många tunga namn här.
Det är många duktiga konkurrenter här, men jag har koll på Dan Friday.
Det är bara att satsa.
Första deltävlingen är ju "vinn eller försvinn".
Så vackert.
Vad tycker ni om talangnivån i år?
Exempelvis Rob, Dan, Claire och John Moran har gjort sig riktigt goda namn.
De riskerar mycket med sitt deltagande. Det kan vara svårt att komma på nya idéer.
-De kan fastna i gamla hjulspår. -Det har vi sett förr.
Det kommer att bli en sjujäkla tävling.
Det här är kupolen som ska rama in skulpturen av mig.
Att lämna mina barn och komma hit var ett av mina svåraste beslut nånsin.
Men jag ville inte missa möjligheten.
Det är underbart att vara här!
Jo, trycket är högt. Värmen lite högre.
Jag är inte heltidskonstnär, jag har mycket att lära. Glasets evige student.
Vem har du ögonen på här nere, Deborah?
Jag är nyfiken på nästa generation, konstnärerna som är på gång.
Såna som Minhi, Maddy,
Grace, Trenton. Jag vill se vad de kan få fram.
Blås, blås, blås. Nu värmer vi mer.
Blås, blås, blås. Och stopp.
Vi har tio nya glasblåsare. Kan de två tidigare säsongerna ha
gjort dem redo för det här?
Jag vet inte om man kan föreställa sig vilken mental, fysisk
och emotionell utmattning en sån här situation utgör förrän man är här.
-Sant. -Det är så krävande.
Det är hårt.
Jag har inte jobbat i en hytta med tio uppvärmningsugnar igång samtidigt.
Så det är mycket.
Vanligtvis brukar man inte i hyttan ha andra konstnärer, konkurrenter,
som flåsar en i nacken och hoppas att man åker ut.
En enorm press.
Det är hård konkurrens här.
Jag hoppas att jag vinner, jag är tävlingsmänniska.
Tvivlar jag på mig själv tänker jag på Beyoncé och försöker vara mer som hon.
Min största konkurrent är nog jag själv. Jag satsar fullt.
Jag kör hårt från start och ökar sen. Sån är jag.
Nu skulpterar jag basketbollen.
Verket är ett memento mori, det handlar om min fars bortgång.
En memento mori är en påminnelse om ens dödlighet.
Det kommer ur traditionell konst som representerar minnet av döden.
Basketbollen ska punkteras och typ representera ett hjärta.
Jag hoppas verkligen att det blir som jag tänkt, för det betyder mycket för mig.
Mitt liv handlar om att skapa idéer, så det här är inkubationens ägg.
Min passion för glas liknar ingen annan.
Med glas kan jag utforska mig själv på ett helt annat sätt än med andra material.
Man måste koncentrera sig hela vägen och man kan inte stanna på mitten.
En timme har gått, hör ni!
Herregud.
Fortsätt att vrida och…mer i mitten.
Stavdragning är en av glasblåsningens äldsta tekniker.
Och jag bara älskar det. Kunde man ha det som jobb skulle jag nog ta det.
Det här ska, hoppas jag, bli vriden stav som ser ut som dna.
Claire är en favoritkonstnär, rent estetiskt. Hon gör otroliga skapelser.
Glas ger mig mod.
Jag strävar ständigt efter att bli lite bättre var gång jag går in i hyttan.
Vi är redan grymma, kolla bara. Helt underbart.
Det här ska bli handen.
Jag gör en hand och en dörrstopp.
Lite stor, men bra.
Jag är här i många andras namn, jag representerar min stam: Lumminationen.
Och alla de som höll dörren öppen.
Man måste minnas sitt ursprung.
Den skulle inte bli så stor, det bara blev så.
-Hur går det? -Inte så illa. Själv?
-Rätt så bra! -Bra.
Hur skulle du göra om du deltog här i dag, Deborah?
Bra fråga. Jag har evolverat så mycket genom åren, även rent yrkesmässigt.
Till en början ville jag bli volleybollproffs.
Jamen, så klart!
Och sen läste jag till biolog.
Senare gick jag över till psykologi, och det förberedde mig väl för glas.
Idrott, psykologi och vetenskap använder jag än i dag.
TID KVAR: TVÅ TIMMAR
Nu kör vi, kom igen. Perfekt. Glaset är gay och det är så här
det ser ut i molekylär form. Det här är mitt underligaste verk nånsin.
Det är helt galet här.
Det är många här, några riktigt stora namn, och hyttan är enorm.
Det är rätt nervigt.
Jag vill representera min queer-familj, så den här är för de queera.
Jag jobbar på en del av foten till mitt verk.
Man måste nog vara rätt speciell för att ge sig på att blåsa glas.
Folk som jag valde att ge sig på glas eftersom vi söker att bli pressade.
Vi söker utmaningen.
Glas är så coolt!
Okej, ta den. Översta hyllan.
KYLUGN UGN DÄR GLAS LÅNGSAMT KYLS NER
En del klar. Härligt!
Den kan knäckas, jag vet inte. Håll kvar.
Vi ska göra ett stort hjul, kolla bara.
Jag skapar kugghjul här, en hög av kugghjul.
Jag lämnade ingenjörsstudierna för att bli konstnär.
Jag hatade teknik, det var bara trist.
Så det här verket handlar om melodin i mina hjärnhalvor.
Valet av konst framför teknik var
ett beslut mina föräldrar inte var jätteförtjusta i först.
Det blev lite för tjockt, vilket nog är ett problem. Beredd?
Jag ska sprida vatten på glasets yta,
som nu håller cirka 800 C. Det blir en temperaturchock.
Jag har inte gjort så förut.
Beredd? Det här blir kul.
Okej, perfekt. Vi kör på det!
Det kunde ha gått bättre, men vi lärde oss nåt.
Det svåraste att göra är det man inte gjort förut.
Jag anar att hennes verk kan handla om smällar man får ta.
Jag ger mig aldrig. Ibland borde jag nog göra det, men jag fortsätter ändå.
Bra jobbat.
-Hej, Katherine. -Hej, Trenton. Det här ser ambitiöst ut.
Vad vill du visa världen under din tid här i hyttan?
Att det finns personer som jag som gör sånt här, särskilt inom glasvärlden.
Att representera är helt klart en grej.
Det är svårt att inspirera ungdomar om de inte kan se sig själva i ens position.
Här stökar vi till! Jajemen!
Okej, bra. Då ska vi ta en titt. Det ser bra ut.
Hej, Maddy. Hur känns det att jobba i Blown Away-hyttan?
Underbart. Jag kan inte fatta att jag är här, jag har bara hållit på i sex år.
-Då borde du vara stolt. -Tack.
Jag känner mig lite bortkommen.
Det finns helt fantastiska glasblåsare här.
Det är nog min stoltaste stund hittills i glaskarriären att få vara här i hyttan.
Jag börjar få lite bättre pli på det nu.
En timme kvar!
-"Ja, kock." -Jösses, redan.
Det gick fort.
Jag insåg inte hur fort tiden skulle gå.
Vackert. Mitt verk handlar helt klart om hur jag tagit mig ur prövningar i livet.
Hur minsta förändring av ens synvinkel kan förvandla nåt hemskt till nåt viktigt.
Jag förlorade nyligen min make,
och det är det värsta jag nånsin har gått igenom.
Och det…
Det är fortfarande en kamp.
Vänd.
Om han kunde se mig här skulle han bara säga:
"Du förtjänar det här. Du kommer att vinna."
Undan, se upp!
Och värm upp. Jag måste räta ut den där lite.
Här sitter man verkligen i heta stolen.
TID KVAR: TJUGO MINUTER
Oj, varmt.
Det här är den hetaste hytta jag nånsin varit i.
Jag svettas och stinker mer än jag nånsin gjort.
Jag börjar bli lite yr, det börjar bli stökigt i magen.
Jag lär få svårt att klara mig igenom det här.
Armarna börjar krampa.
Jag ska kämpa igenom smärtan. Jag måste fortsätta.
Några kalla bira blir bra efteråt.
Tio minuters-varning! Bara tio minuter kvar.
Va?
Nu får vi öka.
Skärp er nu!
Det blir bra. Sista påvärmningen.
Jag kör en gång till innan vi slutar.
Helt löjligt, vi knackar av den i kylugnen.
-Greppa hårt om benen. -Japp.
-Läget? -Tidskoll!
Fem minuter kvar! Få in era verk i kylugnen.
-Ända in i kaklet. -Uppfattat.
Vi är nästan klara, nästan klara. Den här stenen blir vår räddning.
Så där.
Beredd att fånga?
Få se om den lossnar.
Jajemen!
Greppa, håll hårt.
Härligt.
-Passerar till höger. -Försiktigt.
Klart! Okej.
Ja! Tackar.
UTSTÄLLNING
Uppgiften var att reflektera över hur vi utvecklats till de konstnärer vi är i dag.
"HÅLL DÖRREN"
Glaset har förändrat mitt liv, för glasfolk är omtänksamma.
Utan folk som höll dörren åt andra skulle jag inte ha nått hit.
Jag har gått igenom mycket i livet.
Och det här verket efterliknar verkligen min strävan.
Verket har med min kulturella identitet, släkt, tradition och uppoffring att göra.
Verket är mitt i prick för mig. Det är vackert men mörkt.
Tanken är att när man stöter på nåt måste man göra det bästa av det.
Jag vill berätta om mitt liv och visa hur det funkar i min skalle.
Jag hoppas att mitt verk visar att allt är möjligt.
Jag vill visa att flytande former är jättevackra och superkul.
Jag hoppas att bedömarna ser en vacker skulptur
som är ett prov på mitt arbete och min kreativitet.
Säsongens första galleri, och här är Robs verk.
Hans ADHD-diagnos har gjort honom till den konstnär han är idag.
Glas tvingar Rob att fokusera på idéers inkubation
och de ändlösa möjligheternas lockelse.
Jag är verkligen tagen av ägget.
Det är en fin kontrast till den marionettliknande figuren.
Det säger mycket om honom som individ och hur han känner för sina idéer,
och det grandiosa i hans idéer, men verket är väldigt didaktiskt.
Vad menar du med "didaktiskt"?
Betraktaren får veta vad och hur hen ska tänka.
-Jag förstår. -Det finns inget större tolkningsutrymme.
Här har vi Trentons verk.
Jag älskar det här verket. Jag ser det som en gudom från hans kultur.
Sånt här snidades från början i trä.
Så han för det ett steg vidare när han gör det i glas.
Skålarna och kärlen är riktigt välgjorda. Skulpterandet är okej.
Här har vi Brennas verk.
Allt krossat glas här är vasst och rörigt och ganska distraherande.
Hon är helt klart värd beröm för det tekniska,
men konceptuellt är en kokong och en fjäril lite för enkelt för mig.
Här är Maddys verk, och hon insåg att livet inte är som en chokladask
utan snarare som en tuggummi-maskin: Man får inte välja bitar själv.
Det är väldigt enkelt, narrativet genomförs på ett överförenklat sätt.
Här är John Morans verk.
Vi har många olika slags föremål här.
Jag är inte så säker på att de går samman i ett starkt narrativ.
För mig är det poesi i glas, och det är väldigt emotionellt.
Basketbollen har tappat luften men försöker klara sig. Väldigt poetiskt.
-Så det är en "slam dunk" för dig? -Absolut.
Här är Dans verk.
Han har lyckats väldigt bra med handskulpturen.
Detaljerna på dörrstoppen är också väldigt välgjorda.
Försöker Dan skryta lite med vad han kan inom glaskonsten?
Det är inte omöjligt, det är ju en tävling och han vill väl vinna och inte försvinna.
Just det!
Här är Claires verk.
Hon är en väldigt skicklig glasblåsare.
De fick fem timmar på sig och hon borde ha kunnat göra mycket mer.
Hon körde kanske på säkerhet, jag vet inte.
Eller så var det svårt i en ny hytta.
Men alla är ju i samma situation där, det är lika för alla.
-Fågeln är cool. -Den är rätt söt och rar.
Men i mina ögon talar den om söthet och inte om förvandling,
eller evolution som konstnär.
Här är Graces verk.
Grace skapade ett verk som utforskar glasets "queera" molekylära struktur.
Inte flytande, inte fast, utan nånstans mittemellan.
Det är en regnbågsfärgad och queer molekylär struktur
som kommer att växa till nåt stort. Det är ett lekfullt och roligt verk. Underbart.
Här är John Sharvins verk. Stenarna representerar hinder på vägen,
och Johns beslut att växa med dem och inte låta dem få stopp på hans motor.
Stenen är min favorit tack vare texturen, man vill röra vid den.
Stenen är väldigt realistisk,
vilket får de delar av kugghjulen som inte är så realistiska
att stå ut mer, fast inte nödvändigtvis på ett bra sätt.
Här är Minhis verk.
Jag ser att det är en sminkspegel.
Men jag har svårt att se poängen med den.
Jag kan se det skära som en referens till en rosaskimrande syn på världen.
Ett rätt grundläggande koncept, typ en kliché.
Jag vill helst inte ha klichéer, det klickar inte för mig.
Klyschor klickar inte.
Blir Minhi kvar i tävlingen hoppas jag att få se större prov på teknisk skicklighet.
-Jaha, är ni redo för lite kritiserande? -Alltid redo.
Visst har mitt verk brister, men jag känner mig rätt säker.
Jag tänker redan på vad jag ska göra när jag har kommit hem. Jag får spel.
Åker jag ut först är jag stolt ändå.
Er första visning i galleriet var en av de bästa vi nånsin sett.
Va, har du glömt säsong ett?!
Jag hoppas alltid att det ska stå klart vem som är bäst och vem som är sämst,
men ni gör det inte lätt för oss här.
Dan: Berätta om ditt verk.
Det blev lite större än jag hade tänkt, men det går ju inte att vända.
En sak som sticker ut, särskilt ur den här synvinkeln,
är att du verkar visa oss fingret där.
-Var det tanken? -Nej, det var inte tanken.
Jag vill absolut inte visa Katherine fingret.
Grace: Vilka tekniska färdigheter ville du visa upp här?
Båda exemplaren är blåsta verk.
Och de ligger i petriskålar, en form som är rätt tekniskt utmanande att skapa.
-Tack, Grace. -Tack.
-Claire. -Visar ditt verk prov på din färdighet?
Ja, jag tycker helt klart att skapandet av staven med dna-motiv
är nåt jag är särskilt bra på.
Jag känner att du kunde ha visat mer finess i skulpterandet.
Skålen är inte särskilt välgjord.
Helt klart.
-Tack, Claire. -Tack.
Minhi. Anser du ditt verk bra nog för att få fortsätta tävla?
Jag tycker att jag har ett väldigt starkt och väldigt personligt koncept.
Deltar du i tävlingen som en del av din förändring?
Att delta i den här tävlingen är absolut en del av min förändring.
Jag följde nyligen den viktigaste människan i mitt liv under hans bortgång,
men…
Mina nära och kära frågar ofta hur jag orkar kliva upp varje morgon
och le mot världen,
och det hänger helt och hållet på mitt perspektiv på saker och ting.
Och min förmåga att…
…se den ljusa sidan.
-Tack så mycket, Minhi. -Tack.
John Sharvin.
Vi imponerades av realismen du uppnådde i stenarna,
vilken kanske blev en nackdel eftersom det momentet saknades i kugghjulen.
Jag felplanerade min tid,
så det fick bli som det blev för att ha nåt att visa upp.
Är jag helt nöjd med mitt verk? Nej.
Jag kan bättre, och det vill jag visa er.
-Tack, John. -Ingen fara.
Tack ska ni ha, nu ska vi överlägga lite.
Jag hoppas att jag inte åker ut. Jag har mycket att visa och vill fortsätta.
Det var ett bra koncept, men verket nådde inte ända fram.
Jag vet att jag är en utmärkt glasblåsare, jag vill inte åka ut först.
Vi kan inte låta berättelsen övertyga oss, vi måste se till konstverket i sig.
Jag har nog tagit mig vatten över huvudet.
Tack för att ni väntade. En av er inledde säsongen med en skräll
och skapade ett personligt och passionerat verk
och visade stor teknisk skicklighet.
Dagens "Bästa blåsare" är…
…Dan.
Helt otroligt att jag vann den första deltävlingen. Nu vill alla ta mig!
Eftersom du vann den här deltävlingen får du en fördel i nästa.
Men först då får du veta vad den innebär.
Då går vi till elimineringen.
Det var en konstnär vars verk inte golvade oss, och det är…
…Claire. Vänligen ta farväl och lämna hyttan.
Tack för att ha fått chansen, ursäkta att jag svek er.
Bra jobbat, allihop. Lycka till.
Jag är hemskt besviken över att mitt verk inte representerade mig väl.
Jag ville så klart inte åka ut först, det var ju inte tanken. Men jag går vidare.
En deltävling klar, nio kvar.
Vila lite, för det lär ni behöva.
Känslorna far berg- och dalbana, men det är så spännande. Bälte på!
Jag måste skärpa mig.
Undertexter: Henrik Brandendorff Tack till Stefan Erlandsson