Kast sand, kalk og soda inn i en 2000 graders Fahrenheit-smelteovn,
og du får flytende glass.
Dyktige glassblåsere samler smelteblandingen i hule rør.
Når de blåser, danner glasset en boble som kan formes.
Verktøy og teknikk stammer fra romertiden, men vi er i ferd med
å skru opp varmen.
Vi er tilbake i Nord-Amerikas største glasshytte
for å se ti særegne kunstnere...
bekjempe ild med ild.
Og nå begynner moroa.
Stort eller hjem.
Og med stor risiko...
Herregud.
-Hvil på benken. -Jeg går alltid sterkt ut.
...stor belønning.
Ja, baby!
Overlever de vår glødende konkurranse, vinner de en livsendrende premiepakke
som vil etablere dem over hele verden som Best i Glass.
Jeg heter Nick Uhas, og du er i ferd med å bli Blown Away.
Glassblåsere, dere har kommet halvveis i konkurransen.
-Bra. -Greit.
-Ja. -Flott.
Halvveis!
Trodde aldri jeg skulle komme halvveis. Jeg føler meg underlegen.
Bare én kan vinne dette, men det er rart at jeg vil at alle skal vinne.
Antallet krymper kanskje, men denne neste utfordringen handler om å bli stor.
Å, å.
Derfor fikk vi inn billedkunstneren Briony Douglas som gjestevurderer.
Briony gjorde et enormt inntrykk med sine superstore skulpturer,
inkludert en diger 8 meter lang joggesko laget av plastlokk.
Jeg elsker å leke med målestokk og gi det trivielle styrke og nærvær.
Jeg tror det kan endre måten vi ser på verden og de små detaljene rundt oss.
I hver av disse eskene er det en liten gjenstand som du må kopiere i stor skala.
Så kom opp og ta én.
Jeg er spent og nervøs.
Kunstnere, åpne eskene.
Det jeg har er...
en sjakkbrikke, og det er springeren.
Jeg har fingerbølet.
Jeg har karamellpopcorn.
Dette blir vanskelig.
John Moran. Hva fikk du?
En spansk pepper-oliven.
Jeg spiser dem ikke, men det blir gøy å lage.
Jeg hater oliven. Jeg vet ikke hva det er, særlig ikke grønn oliven.
JOHN M, 42 SKULPTØR / STUDIOEIER
-Trenton, hva har du i esken? -Tegnestift.
-Grace, hva har du? -Vi skal slå terning i dag.
I denne utfordringen må du oppskalere gjenstanden til minst 12 tommer.
Tolv tommer er ingen liten bragd.
Det blir vanskelig.
Vi gir dere hver fem timer og to assistenter.
-Fint. Ja. -Takk.
Vi skal vurdere ditt ferdige verk på størrelse, teknisk dyktighet og realisme.
Vinneren blir utnevnt til "Best in Blow".
Glassblåseren som ikke imponerer oss, må forlate glasshytta.
Glassblåsere, er dere klare?
Tiden starter nå.
DESIGNE
Jeg har karamellpopcorn. Realismen blir en utfordring.
Det er mange kriker og kroker med målestokken som vi må gjøre.
Det er vanskelig å vinne. Jeg er liten, men jeg kan bli stor.
Jeg har tegnestiften. Den er ganske enkel, noe som er flott for meg.
Hele tiden har jeg vært på bunnen.
Jeg liker ikke å tape. Jeg står på fordi jeg vil vinne.
Jeg har et fingerbøl med mye tekstur. Det blir kunsten.
Realisme er vanskelig.
Vi tar smeltet materiale og vil at det skal ligne noe annet.
Jeg har laget mye stort glass. Det er aldri uten utfordringer.
Jeg liker ikke oliven, men det er kult å studere den.
Det er vanskeligere å få teksturen og elementene perfekt.
Du kaster inn målestokk i blandingen, og det er noe annet.
Jeg friker ut litt.
Jeg har fått springer-sjakkbrikken,
og jeg skal opp til 14 eller 15 tommer.
Jeg elsker en utfordring.
Jeg trenger ingen skinnende springer i dag, for jeg er dronningen.
Jeg fikk en terning. Jeg jobber sjelden realistisk, så dette blir en utfordring.
Jeg hviler hodet og jobber intenst. Det har vært min arbeidsmåte fra første dag.
Det er vinn eller forsvinn.
SKAPE
Kjører stort i dag.
Dette ser bra ut.
Kjenn på varmen, baby.
Dette er en teknisk utfordring.
Her er din gjenstand, gjør den stor.
-Karamell. -Ja.
Vi jobber med et sy-fingerbøl.
Jeg setter opp alt glasset i en kjegle.
Vi går litt større enn 12 tommer på dette fingerbølet.
Vet ikke hvordan dette vil fungere.
Jeg må lukke den litt.
Jeg har grønn oliven med spansk pepper.
Jeg begynner med pepperen først.
Ikke så enkelt som det ser ut. Den har alle disse nyansene i formen.
Jeg prøver å matche den så mye som mulig.
Ja, det ser bra ut.
Det er bra.
Briony, jeg hørte at du fråtset i hver episode av Blown Away.
Hva var det ved konkurransen som fikk deg hekta?
Som kunstner føler jeg at jeg legger en del av sjelen i alt jeg gjør.
Å se dem lage gjenstander som kan sprekke hele tiden, er så fascinerende.
Ja vel, la oss gjøre dette.
Hvem tror du har den vanskeligste gjenstanden å kopiere?
Alle har sine utfordringer.
Jeg liker min springer, men det er vrient. Jeg har aldri laget en hest før.
Gode tider.
Sharvin har karamellpopcorn som gjenstand.
Den kan være én av de vanskeligste å gjøre.
Denne flikformen, en spesiell farge, mange detaljer på overflaten.
Klem, vi har denne.
Nå går det fremover.
Grace og jeg har de vanskeligste tingene.
Min har mange detaljer, Grace har en terning.
Blås, blås, blås.
Det er vinn eller forsvinn her.
La den gå midt på.
Det blir for jævlig.
Henger i en tråd.
GJENVÆRENDE TID 4 TIMER
Jeg begynner nå med olivenen. Jeg vil realistisk gjenskape fargen på olivenen.
Jeg er usikker på om det er for mye oransje.
Glassfarger kan endres når man varmer dem opp og kjøler dem ned.
Noen ser annerledes ut varme enn når de er kalde.
Blås, blås, blås!
Ok, og stopp. Mine brystvorter.
Vi skal bedømme dem på farge og realisme.
De vil passe på at de kommer nær med fargen.
Legg den fritten på marveren.
Jeg valgte å bruke en fortynnende farge som setter en metallglans på fingerbølet.
Det gjelder å få innertemperaturen riktig.
Glassfarger lages med metalloksid.
En gassrik flamme vil få metallet i fargen til å stige til overflaten. Vitenskap.
De vil at det skal se ut som en virkelig tegnestift,
så jeg kaster bort et par hundre dollar i bladsølv i dag.
Når jeg har fått til stiftformen, tar jeg bladsølv og bare ruller det på glasset.
Som et teppe.
Jeg tror bladsølvet får dette verket til å poppe.
Nesten der.
Utfordringen er realisme.
Hvis det ikke ser ekte ut, kan jeg ikke vinne utfordringen.
Hvor lang tid ville det ta før jeg ble flink om jeg tok et glassblåserkurs?
Det kommer an på hvor mye du gjør det. Hvis du gjør litt hver dag,
vil det fortsatt ta et par år. Hadde jeg visst hvor lang tid det tok å bli god,
hadde jeg nok gitt opp. Er glad jeg ikke visste det.
Det er tøft.
Få det fint og klebrig.
Iblant gjør ikke glass det jeg vil, men jeg vokser hver dag.
Nydelig.
Sånn, ja.
Mye av det er å minnes min avdøde ektemann, Jesse.
Min mann pleide å si: "Om du ikke er redd, er du ikke varm nok."
Jeg føler at Jesse er med meg her, og hver gang noe bra skjer,
føler jeg at han gir meg en dytt og sier: "Ser du? Jeg sa det jo."
Hva er det neste?
Snu.
Press hardere, Em.
Terning er vanskelig fordi glass misliker å være firkantet.
Glass er rundt, flytende, vakkert.
Det vil ikke inn i en eske, men jeg må instruere det til gjøre det.
Snu.
Drar stokk.
Nudleroni.
Jeg fikk fingerbøl. I realisme er teksturen én av tingene.
Det er bra.
Jeg tar opp stokken for å legge til tekstur for linjer.
Dette er bra, det Dan Friday gjør.
Hold den nede, åpne.
Timingen er viktig for at stokken skal feste seg riktig.
Du får én sjanse. Når man fester dem, beveger de seg ikke.
Bra jobba, karer.
Den kunne vi ha ødelagt, men vi gjorde det ikke.
Katherine, du var bestemt på å gi glassblåserne to assistenter. Hvorfor?
Når man jobber i denne målestokken utgjør det en enorm forskjell.
Det er helt essensielt. Rørene og diametrene er større og tyngre.
Skjønnhet er smerte. Smerte er skjønnhet.
Jeg måtte trene mer om jeg skulle gjøre dette.
La oss få det litt varmere.
Da jeg ble med i denne konkurransen, hyrte jeg en trener.
Utholdenheten er høy. Jeg har aldri vært i bedre form. Jeg har jobba for dette.
Terningen tar livet av meg.
Den føles tyngre enn den er.
Det er som å legge 11 kilo i enden av et rør.
Og vri den i fem timer i 2000 graders varme (F).
Liten og mektig.
Det er et uttrykk i bransjen som vi kaller "stå-arm", når hendene dine låser seg.
Det er aldri bra å få stå-arm.
Sånn. Gjør det som du mener det.
GJENVÆRENDE TID 2 TIMER
Nå skal vi bare forme olivenen.
Olivenen må være minst 12 tommer, men min blir større.
Vi er allerede over 12 tommer.
Jeg jobber med tegnestifthodet.
Jeg blåser en kule på bunnen, og assistenten dytter med tvaren.
for å skape den sylskarpe eggen.
Ok. Slipp, alle sammen.
Snu!
Jeg er fornøyd med karamellpopcornet.
Teknikken kalles innside-skulptering.
Jeg skal skyve ut detaljene fra en boble.
Jeg lager alle de små kjernene og gropene over det hele.
Stopp!
For å få terningen til å se realistisk ut
må alle prikkene være på rett sted.
Vi må gjøre dette 21 ganger.
Grace jobber ved siden av meg.
En, to, tre, kjør.
Og de er virkelig flinke.
Pokker ta deg.
Ok.
Det er fryktelig. Jeg føler med Grace.
Hjertet blir hardt med årene.
Pillen du må svelge er at glass knuses.
...meg, kompis.
Det suger, men du kan gjøre et vesen av det som skjer foran deg
eller utnytte det og jobbe rundt det.
Som skeiv person gjør jeg det i dagliglivet hele tiden.
Jeg må rævkjøre.
Det er greit nok at den treffer gulvet,
men ikke at vi må gjøre det om igjen.
Vi må lage én til. Vi gjør den bare mindre.
GJENVÆRENDE TID 1 TIME
Vend.
Det er en varm benk. Brenner fett.
-Hei! Hvordan går det? -Bra. Med deg, da?
Det går kjempebra.
Hva syns du om å jobbe med så mye glass?
En utfordring. Jeg har skulptert innvendig i mindre skala.
Er du klar for en seier?
Jeg er helt klar for en seier.
Jeg vil ikke dra hjem uten seier.
Jeg vet at jeg og Trenton ikke har vunnet én ennå.
John Sharvins popcorn ser ut som en lort.
Når? Hva er klokka?
Tretti minutter igjen, alle sammen. Tretti minutter.
Skjønnhet.
For å få hestehodet flatt, må jeg varme hele gjenstanden.
Bare rå kraft får det til å flatklemmes så mye som jeg kan.
Jeg må gjøre det om og om igjen til jeg er fornøyd med profilen.
Det ser ganske bra ut.
Jeg er helt gåen.
Nok en gang, jeg lager en terning.
Prosessen går mye bedre.
Denne gangen gjorde jeg bunnen tykkere, sidene tykkere, alt slett.
Alt bra så langt.
Har slått terning i hele dag.
Dere har 20 minutter igjen, alle sammen.
Sørg for at gjenstanden er minst 12 tommer.
Det går bra, team. Nesten i mål.
Lager nederste halvdel av fingerbølet.
Trykk ned.
Jeg vender. Vend med meg. Kjør. Av.
Vi stikker pepperen inn og fakler den.
Fakle den leppa.
Vær klar med fakkelen når jeg sier fra.
Vend. Stopp et øyeblikk.
Slipp den.
Jeg legger inn pepperen, og den faller inn i olivenen.
Nei, hvil på benken.
Hvil på benken.
Jeg er på gulvet i en haug med knust glass og håper jeg kan få denne pepperen fri.
Kom igjen. Den sitter fast der.
Det er som det er.
Får den ikke ut.
Det var visst ikke meningen.
Jeg lager en ny pepper som passer inn, trolig ved siden av den.
Inne i meg skriker jeg.
Femten minutter!
Vi er alle i et løp.
Vi rekker det. Det blir flott.
Ok, la oss få denne av. Løft den, grip den. Der nede, ja.
Jeg fikk min del ut og har fortsatt tid,
så jeg skal legge til et par detaljer.
Fortsett å poppe!
Vi gjør oss klare til å feste nålen på tegnestiften.
Å, nei!
Jeg skal overføre den, og nåla brekker i to.
Snu.
Må kanskje lime den.
Hva er litt lim blant venner?
Fem minutter igjen. Få tingene inn i tørkeskapet.
-Hvordan tar du på denne? -Det var nære på.
Slå den rett ned, hardt. Ja. Sånn.
-Bra jobba. -Har du den?
Av veien Se opp.
Gå under!
Bra jobba.
Å, herregud.
Glassblåsere, tida er ute.
-Fint jobba. -Fin innfrielse.
Jeg trenger aldri lage en terning mer. Ingen ber meg lage en,
for svaret er nei.
PRESENTERE
Til denne utfordringen fikk hver kunstner et liten gjenstand,
og vi måtte kopiere den i stor skala.
Med denne ville jeg treffe alle de tre boksene.
Teknisk, realistisk, og skalaen skal være større enn påkrevd.
Jeg håper vurdererne ser detaljene jeg legger i den.
Jeg ville ha en ufullkommen farge som etterligner realisme.
Denne kostet slit. Den har bladsølv utenpå,
for fortynningen fungerte ikke som jeg håpet.
Den brant av. Den måtte være skinnende.
Jeg håper den viser at jeg ikke ga opp, jeg prøvde så godt jeg kunne.
Jeg håper den gjennomsiktigheten er positiv.
Jeg er fornøyd med hvordan karamellpopcornet ble.
Vanskelig å si hvem som vinner.
Det blir ganske jevnt.
Jeg har visst aldri sett et så oppskalert galleri.
Jeg er imponert over målestokken og nøyaktigheten.
Jeg vil bare ta på alt, og jeg vet ikke om jeg får lov.
John Morans verk er først. Det var denne han begynte med.
Den oppfattes definitivt som oliven.
Jøss.
Jeg kommer ikke over teksturen her.
Hvordan gjorde de dette? Dette er utrolig.
Jeg kommer ikke over koloritten. Jeg elsker detaljene,
som dette krysset i enden.
Moran har virkelig vist sine ferdigheter i skulptering
og fanger essensen i en virkelig gjenstand.
Selv hvordan han har lagt pepperen på innsiden er ganske midt i blinken.
Sannhetens øyeblikk.
Ja. Denne linjalen er 12 tommer, og olivenen er større enn linjalen.
Han spikret den delen.
Det eneste jeg vil påpeke er at det ikke er fargen på olivenen.
Men med en ferskere oliven ut av krukka er dette karakteristisk for den fargen.
Jeg elsker olivenen.
Dette er Dans fingerbøl.
Jeg er litt skuffet.
Vet ikke om det er en så god reproduksjon av fingerbølet som jeg tror han kan lage.
Fargen på overflaten er faktisk bladsølv,
påført etter at det kom ut av tørkeskapet.
Jeg har brukt bladgull mye, og dette virker litt rotete.
Vil du si at bladsølv er som leppestift på en gris?
Det er litt strengt, men jeg tror det kamuflerer ting som ikke gikk riktig.
Greit. Vi har én liten måling til her.
Skal vi se. Ok.
-Han er godt innenfor målestokken. -Ja.
Dette er Minhis sjakkspringer.
Dette er utfordrende for alle,
men når man ser på dette,
har hun gjort en utrolig jobb med å matche noen av detaljene.
Hestehodet er i ett stykke, ikke sant?
Hestehodet er i ett stykke.
-Det er enormt. -Hestehodet er nok 12 tommer.
-Bare hodet alene. -Ja.
Vi har realisme her. Vi har definitivt målestokk og størrelse.
-Og mange tekniske ferdigheter. -Jeg er enig.
Én ting er at man i noen områder ser klare glassvinduer
der fargen ikke bærer helt til kanten.
Det avslører at det er glass, og man mister følelsen av at det er
en ugjennomsiktig plastsak.
Men jeg tror hun gjør mer enn opp for det med skulpteringen
og sjansene hun tok med å fullføre dette som én varm gjenstand.
Dette er Trentons tegnestift.
Dette er utrolig. Dette er en gjenstand jeg ville hatt i mitt hus med stolthet.
Størrelsen er utrolig.
Den er nesten to ganger kravet.
Trenton har skøytet på tynn is en stund, og dette er et flott verk.
Det er et flott verk.
Men man ser på originalen at kantene er litt skarpere.
Det er et skarpere hjørne her nede og øverst.
Det er definitivt noe Trenton kunne ha oppnådd.
Når utfordringen er realisme, burde han ha fulgt bedre med på detaljene.
Dette er Graces terning.
Jeg vil så gjerne gjøre dette. Jeg må bare se hvor tung denne er.
Jøss.
-Kan du slå den? -Nei.
Det ser ikke ut som om den er over én fot.
Hvis jeg tipper den sånn, og du måler fra toppen av pidestallen.
Bare... Det holder ikke.
Det knuste mitt hjerte da de mistet den. Jeg kan ikke engang forestille meg det.
Denne virker litt mindre og ikke like god, dessverre.
Markeringene er fordypninger.
Her er de motsatt, hevede prikker.
Når det er sagt, er det én av de vanskeligste tingene å kopiere.
Dette er John Sharvins karamellpopcorn. La oss se hvor stor den er.
Han får ros for det.
Det er trolig en kvadratfot luft der inne. Det må telle noe.
Som ivrig popcornspiser var jeg veldig spent på dette.
Jeg elsker kjernen. Den føyer et kult element til det.
Jeg skjønner hvor vanskelig dette er. Det var en stor fargeglipp.
Jeg føler ikke helt formen.
Den er stor, han strevde hardt, han holdt ut, han har mye hjerte.
Jeg føler ikke nødvendigvis at den har fanget kjernens essens.
La oss få inn glassblåserne før vi bestemmer oss.
Jeg kan når som helst dra hjem. Det er realiteten.
Det var en tøff dag, men jeg kom tilbake, og jeg kom meg.
Jeg er uansett stolt av meg selv.
Jeg var modig. Det er ikke plass for middelmådighet nå.
Hver eliminasjonsrunde jeg går inn i, venter jeg på den strengeste kritikken.
Kunstnere, dere fortjener alle applaus for deres enorme glass.
Dan. Hva syns du om fingerbølet?
Jeg er fornøyd. Jeg eksperimenterte. Jeg var usikker på tilnærmingen.
Du skjøt blink på størrelsen.
Men i fortolkningen mistet du litt av proporsjonene.
Det føles for høyt og tynt.
Ok.
Jeg vet ikke. Samma det.
John Sharvin med karamellpopcornet. Snakk med oss om ditt verk.
En vanskelig form, mange detaljer.
Du ser og tenker: "Møkk. Det er den der." Mye foregår.
Det jeg ble litt skuffet over var fargen på popcornet.
Jeg trodde karamellen ble lysere. Den endte litt mørkt.
-For lenge på ovnen. -Takk.
Takk.
Grace.
Denne var utfordrende å lage. Glass liker ikke å være firkantet.
Særlig ikke å være stort og firkantet. Ikke mange gjør det.
Så jeg ville prøve, men det funket ikke.
Vi ser i det minste på noe. Jeg er glad for å se noe her.
Takk.
Trenton, med tegnestiften.
Det virker som en enkel form å skape, men jeg jobber ikke i stor målestokk.
Samlet sett er jeg fornøyd med verket.
Jeg vil si at du hadde den største gjenstanden på 23 tommer.
Fint.
På én måte tror jeg du hadde den enkleste gjenstanden å kopiere.
Herfra er det ingen tvil om at vi ser på en tegnestift.
Kanskje fordi det er en symmetrisk form er det en tapt anledning
til litt skarphet i kantene, hjørnene øverst og nederst.
Jeg er enig.
Takk, kunstnere. Vi går for å overveie.
Én må vinne, og én drar hjem.
Jeg vil ikke at Dan skal dra.
Jeg er bare bekymret for meg selv nå.
Det er andre ting også, men jeg føler at størrelse er en stor sak.
Jeg kommer ikke over fargen. Jeg syns den bommet.
Jeg har gjort det jeg kan.
Vi hadde to avgjørelser å ta. Ingen av dem var enkle.
Dagens Best in Blow er…
To kunstnere.
Det har aldri vært to vinnere før i Blown Away.
John Moran.
Og?
Og…
-Minhi. -Er det sant?
Supersjokkert.
For å vinne sammen med John Moran er jeg glad.
Jeg forventet ikke det.
Nå til kunstneren som ikke blåste oss vekk.
Den som forlater glasshytta i dag er…
Grace.
Ta farvel og forlat glasshytta.
Jeg er så lei for det.
-Det var så godt å treffe deg. -Bra jobba, folkens.
Jeg er veldig stolt. Å komme så langt, men også vinne en utfordring.
Jeg kunne ikke gjort noe annet enn å velge en annen eske.
Takk, folkens.
Det var en fantastisk tid. Vi hadde det så gøy. Jeg ville ikke endre noe.
Dette er ikke siste gang dere ser meg.
Jeg kommer omkring og lager bråk andre steder.
Gratulerer. Dere er alle kandidater for hovedpremien
og tittelen Best i Glass. Vi ses ved neste utfordring.
På dette punktet i konkurransen er det meg og fire menn.
Det er en stor tyngde på mine skuldre.
Tekst: Øystein Johansen