Blanda sand, kalksten och natriumkarbonat i en ugn på 1 100 C
så får du flytande glas.
Skickliga glasblåsare samlar glas på metallrör,
och när de blåser bildas en bubbla de kan forma och skulptera.
Verktyg och arbetssätt har rötter i romartid, men nu höjer vi temperaturen.
Vi är tillbaka i Nordamerikas största glashytta, där vi får se tio konstnärer…
…möta eld med eld.
Nu börjar det roliga.
Vinn eller försvinn.
Och vågar man mycket…
Herregud.
Upp på bänken! Jag satsar alltid fullt ut.
…vinner man mycket.
Där satt den!
Den som klarar vår eldfängda tävling vinner ett pris som förändrar deras liv,
och gör sig ett namn världen över som Glasmästare.
Jag heter Nick Uhas. Gör er redo för Blown Away.
Glasblåsare! Gratulerar till att ha klarat er till de sista fyra.
De sista fyra räcker ju inte.
Målet är att komma till finalen. Det är därför jag är här.
Det är fyra fantastiska konstnärer kvar.
Jag vet inte vad som väntar, men vi kämpar till slutet.
Ni är enastående konstnärer.
Men vi vet att ni inte har kommit så här långt på egen hand.
Ni har inspirerat och stöttat varandra tävlingen igenom.
För att inte nämna nära och kära som stöttar er där hemma.
Jag saknar barnen, vi pratade i går.
Min flickvän Marta stöttar mig.
Hon håller ställningarna i hyttan så att jag kan delta här.
Lagarbete klarar drömmen. Vilket för oss till nästa deltävling.
Nu ska ni fyra dela upp er i två lag.
Lagtävling! Jag älskar att samarbeta med folk.
Jag är spänd och lite nervös.
John Sharvin: Med vinsten i den förra deltävlingen vann du en fördel.
Och den innebär att du får välja lagkamrat.
-Allvarligt? -Allvarligt.
Det är inte superlätt, alla är ju bra. Hur ska man göra?
-Det finns ju inga fel svar. -Nej.
Inget rätt svar heller.
Fördelen John fick satte honom genast i Heta stolen.
Tusan.
Ja.
Jaha…
John, ska vi köra ett John-lag?
-Absolut! John-laget. -Då blir det John-laget.
Vi lär jobba bra ihop. Jag hade också valt John.
Då betyder det att Dan och Minhi bildar lag.
Team Seattle. Kom igen.
Det här blev bra, så hade jag också valt.
Det återstår att se om det är till min fördel.
Katherine får hjälp att utvärdera era verk av gästbedömarna, plural…
Okej.
Framgångsrika glasparet Robin och Julia Rogers!
Robin och Julias samarbetsprojekt har visats på museer över hela Nordamerika,
inklusive Chrysler Museum of Art,
där Robin leder glashytte-programmet och Julia är adjungerad professor.
Chrysler Museum har väldigt gott rykte vad gäller glas.
Och dessutom är båda helt otroligt begåvade konstnärer.
Vi har assisterat varann i åratal,
men två konstnärers samarbete om ett konstverk är en helt annan sak.
Dagens uppgift är att välja två synonyma ord och skapa ett verk utifrån dem.
Snyggt och fint.
Ordparen är upp till er, men inte kriterierna.
Okej.
Ni har fyra timmar på er.
Ni bedöms som lag och individuellt på design, koncept och teknisk skicklighet.
Vinnarlaget får titeln Bästa blåsare.
De två i förlorarlaget ligger illa till, men bara en av dem får åka hem.
Jösses.
Vilken press. Knäcks min del av verket sviker jag John.
Och så hamnar vi i botten, och det vill jag inte bära.
Och tiden börjar…
…nu.
Ordpar, vad tycker du?
Det finns ju många såna.
"Snyggt och fint."
-"Hett och kryddigt"? -"Hett och kryddigt". Den gillar jag.
Ja, den är bra.
Vi ska ha lågor som pekar uppåt mot en fläta
av chilifrukter som hänger ovanför elden.
"Lever och frodas" gillar jag.
Jag minns sagan "Lille Otik", typ en skandinavisk saga.
Frun kan inte få barn, så maken ger henne en trädstump
som får liv och börjar sluka folk. En hemsk folksaga.
-Vi kanske kan göra nåt på den. -Det gillar jag.
Vi ska göra verket som en del, det är viktigt i ett samarbete.
-Jag blåser lågorna i massor av färg. -Jag gör chilifrukterna.
Dan Friday picklade påpassligt påvens peppar.
-Jag kan börja med skallran. -Och så gör jag lemmarna.
Så kan du fortsätta med huvudet och kroppen.
Det här känns som ett himmelskt möte. Med helvetiska undertoner.
Vi kan ju inte låta Johnarna vinna.
SKAPA
-Ni lär göra slut på allt rött. -Ja, vi kör kryddigt.
Såja.
Vi måste jobba fort, det är många delar.
Okej, då kör vi.
Pressen är stor här. Johnarna är bra, de har vunnit en massa.
Jag ser fram emot att jobba med Dan.
Jag blev bara lite sårad över att John inte valde mig, men säg inget.
Jag kör tre varv i vitt.
John tar fram färgreceptet, så när jag börjar på mina delar så följer jag det.
Vi ska skapa ett föremål, så vi diskuterar hela tiden storlek och färg.
-Det ser bra ut. -Ja, jag gillar den.
Det är ständig kommunikation.
Jaha, Robert och Julia, vad är det bästa med att jobba i par?
Det finns många fördelar, en är att jobbar man samtidigt
får man mycket mer gjort på kortare tid.
Jag ansvarar för att skapa "hett" medan Dan ska ta fram "kryddigt".
"Hett och kryddigt" passar ju in på gasblåsare.
Tänk på temperaturerna och attityderna som följer med dem.
Det är ett passande ordpar.
Vi ska söndra och härska.
Jag inriktar mig på eldsflammor.
Jag gör chilifrukter.
Jag hoppas få fram 15 till 20 chilifrukter.
Så jag börjar med att göra en chilifrukt och så gör jag en andra
innan jag börjar på en tredje.
Het tamale!
Dan och Minhi, tusan också, det är ju ett riktigt bra lag. Jösses.
Vad skulle ni säga är den största utmaningen med att vara två på ett verk?
Gör båda delar till helheten och proportionerna blir fel känns verket fel.
Det kan bli ett problem för John Sharvin och John Moran.
De gör ju delar som sen ska passas ihop.
Minhi och Dan gör däremot skilda delar som i slutänden ska bilda en helhet.
-Vårt koncept är "lever och frodas". -Och vi gör en tvetydig version.
Vi inspireras av en kuslig sagofigur vid namn Lille Otik.
Det är en trädocka som får liv och slukar allt omkring sig.
Det är mer riskabelt att skapa en helhet än många delar.
Går en i mängden sönder gör man en ny.
Men vi lägger alla ägg i en korg, för vi tror på det.
Anser du att John och John gör det svårare verket, då?
Förmodligen. Det vi hittills sett verkar tekniskt mer krävande.
Så de satsar väl mer på att det ska bli en bra helhet sen.
Jag fixar en form till när jag ska klippa på stjälken.
Jag lägger kevlarhandskar i en aluminiumform.
Så får jag tid nog att skapa skapa öglan att fästa chilin i flätan med.
Jag lär köra slut på handsken.
Jag har ingen aning om vad de gör i sin ände. Jag ser grenar.
John & John möter Seattle.
Jag bryr mig inte om vad de gör, men det blir ju nåt coolt.
Jag satsar på att göra vår grej cool.
-Heja John-laget. -John-laget.
Vilka?
Det skulle suga att åka ut nu.
Jag börjar med kattskallran till träbebisen.
Den måste bli klar ungefär samtidigt som Johns arm, så att den kan fästas i handen.
Armen är typ en trädgren som behöver kvistar som fingrar
och böjar som armbåge och handled, fast inte för mänskliga.
Jag siktar på cirka 20 cm.
Och jag tänker mig skallran som typ 12.
Jag har inte gjort skallror förut.
Vi lägger i skallran och böjer kvistarna om den.
Det är viktigt att varmmontera i handflatan.
Det ger oss den mest stabila kopplingen. Med fingrarna runt blir det ännu bättre.
Bra, sluta.
Men det är ju en risk att montera hett.
Vänd.
Klipper man på nåt som inte är hett nog så lossnar det. Det har vi inte tid med.
-Så knäppt, jag älskar't. -Ja! Vi gör grejer!
Värm och håll kvar.
Vi ville få till nåt som sticker ut, och det lär det här göra.
TID KVAR: TRE TIMMAR
Det är ju helt läckert glas vi har här
Det är härligt att jobba med Dan, han är så bra och begåvad.
Det bästa är nog förtroligheten med honom, att man känner sig hemmastadd.
Seattlegänget här.
Ja, vi bor och arbetar i Seattle båda två.
Dans styrka är hans förmåga
att skapa riktigt släta former som är helt undersköna.
Tack. Mäktigt.
-Hur går det, Minhi? -Det går framåt.
Ja, du har ju fullt flyt!
Minhi kan göra riktigt små och detaljerade saker, men är lika bra på stora grejer.
Det är kul att se en så bred förmåga.
Vänd.
Bra.
Hur svårt är det för dem att byta roll från konkurrenter till kompanjoner?
Kanske inte så svårt som man kan tro, för glasblåsande är en sån lagsport.
Glasblåsare brukar trivas ihop och gillar att se kollegorna lyckas.
Det är säkert en lättnad att få jobba med nån istället för mot dem.
-Den här enda gången. -Den här deltävlingen.
-Och sen saboterar man. -Ja.
Jag behöver en mun. Här är ögonen, ser du?
Nästa del för mig är huvudet.
Ja. Det ser bra ut.
-Jag är nöjd med texturen och färgen. -Den ser söt ut.
Det ser precis ut som det vi talat om.
Hör ni, vi har två timmar kvar!
Två timmar?
-Hej, Katherine. -Hur är det, John?
Det är riktigt bra.
Hur känns det att vara bland fyra-i-topp?
Jag trodde faktiskt inte att jag skulle nå så långt.
Det är galet svårt.
-Du vann ju faktiskt nyss. -Ja, det var kul. Tack så mycket.
Ja, det var ju min förtjänst, jag tar åt mig äran. Alltså, jag skojar!
Har det gett dig större självförtroende?
Ja, det har ju hjälpt lite, jag känner att jag klarar det här.
Tror du att det ni gör kan ge dig en ny seger?
Det hoppas jag. Tidsmässigt bör det funka, men vi har mycket att få klart.
-Jag ska låta dig fortsätta. -Tack för besöket.
-Visst, lycka till. -Tack.
Hej, Dan, hur är det?
-De börjar bli lite varmt här. -Jo. Du och Minhi är ju från Seattle.
-Har ni jobbat ihop förut? -Ja, i en fabrik.
Ni verkar inte prata så mycket, ni har era respektive uppdrag.
Ja, och det skiljer sig lite från hur Johnarna jobbar.
-Satsar ni på kvantitet? -Ja.
Jag vill kunna se verket på tio meters håll.
-Jag ska sluta peppra dig med frågor. -Snyggt, den tar vi. Tack.
Nästa steg är att börja jobba på bålen som blir byggstenen att fästa resten på.
Det är en väldigt viktig del av verket, trots att den kan tyckas väldigt liten.
-Vänd nu. -Det ser bra, det går framåt.
Det är sextio minuter kvar, hör ni!
Okej!
Vet du hur många chilifrukter du har gjort?
-Tillräckligt, väl? Jag tappade räkningen. -Ja, samma här.
Några chilifrukter är två anfång, några är tre.
Förhoppningsvis gör storleksskillnaden att de ser bra ut i grupp.
Rena pepparodlingen.
-Vi måste göra oss redo för montering. -Ja.
Då kör vi.
Nu gäller det, vi ska montera alltihop för att se om vi har gjort rätt.
-Få det riktigt klibbigt. -Okej.
Nu är den saftig.
Kortare ben. Jag trycker inte in det lika långt.
Misstag hinns inte med.
Går nåt fel, är det inte hett nog eller för hett, så tappar man kontrollen.
Så vi måste vara väldigt försiktiga.
Värm.
Går nåt sönder i det här läget så åker jag ut.
Vi ska nog pressa fram benen lite.
Nu sitter den rakt, och vi vill få till den så här.
Pressa, pressa.
Fortsätt pressa.
Nu är det nog bra.
När vi fäst benen ser vi att proportionerna stämmer.
Det ser ut precis som det ska, riktigt kusligt skumt.
Finemang.
Vi får sätta fart och göra mer.
Mindre än en timme kvar och man känner pressen.
Jag samlar ihop blåsta former på varann för att få olika nivåer på flammorna.
Och den här är den allra innersta, den minsta delen av lågan.
Den hetaste delen av flamman är vit, som "vitglödgad".
Det vita, är det insidan där? Snyggt.
Det finns stor skönhet i det enkla, och det är det vi siktar på.
Trettio minuter kvar!
Helt enligt plan.
När du har knackat av den vill jag att du lägger delen på bänken.
Det blir stressigt när alla delar ska monteras varma.
Ända upp. Där, ja.
Alla är superkoncentrerade.
För släpper man verket med blicken för ett ögonblick kan man slå av en arm.
Så man koncentrerar sig och man spänner sig.
Vänd!
Så går det när man har alla ägg i en korg, det blir hektiskt.
Men det är imponerande om man lyckas.
Det är bara 20 minuter kvar, Dan!
Jag är ärligt talat orolig att jag inte gör den coolaste grejen och åker ut,
för lågorna är rätt coola medan chilin känns lite alldaglig.
Men förhoppningsvis blir de vackra tillsammans.
Nu monterar vi på huvudet.
-Det ska finns en öppning. En mun. -Japp.
Vänd!
Vrid.
Så, värm.
Bra, lyft.
Tryck huvudet uppåt.
Så där, perfekt.
Tio minuter kvar, glasblåsare! Bara tio minuter kvar!
Känner du pressen? Bara tio minuter kvar.
Och så vänder du lite. Du har alla delar, håll ihop dem.
Här är saxen: Ett, två, tre.
In med den sista.
-In i lådan. -Öka, Minhi.
Jajemen!
Hett!
Bra jobbat.
-Snyggt, Minhi. -Härligt, bra jobbat.
Det var kul, John.
UTSTÄLLNING
Verkets koncept är "lever och frodas".
Det är en träbebis som får liv och slukar allt omkring sig.
"EN MILJON SCOVILLE"
Det finns en koppling mellan flätan och flammorna om att höra till,
att samlas och bli glasblåsare.
Välkomna till Den dynamiska duons galleri.
Det här är Dans och Minhi "heta och kryddiga" verk.
Det här är mäktigt, jag skulle lätt vilja ha det hemma!
Jag är lite underväldigad, rent tekniskt har de inte pressat sig värst långt.
Jag skulle önska att de hade tagit sig mer tid med vart element
och antingen gjort chilifrukterna mer naturtrogna eller lågorna större.
Och de kunde ha varit lite närmare varandra.
Men en sak gör mig riktigt förtjust,
och det är att det verkligen tar plats, det är ljust och man dras till det.
Jag gillar verkligen texturen jag ser i lågorna.
De känns verkligen varma, eldiga och sköna.
Och en fin sak med lågorna är att de inte bara är vad man ser på ytan.
Går man närmare inser man att det finns flera lager
och att de ställts över varann, och det blir verkligen fint.
Här är John Sharvins och John Morans "Lever och frodas?"
Frågetecken.
Varelsen kommer från en tjeckisk saga.
Konceptmässigt gillar jag den verkligen, den har så många lager.
Och det är ett tekniskt intressant verk.
Texturen är jättefin, delarna fungerar fint ihop, och verket har en berättelse.
Jag noterade att huvudet är mörkare än resten av träbebisen.
De lyckades inte jättebra med att matcha färgerna där.
Det är en rätt kuslig varelse, men ändå så lockande.
Den ser väldigt underväldigande ut
jämfört med Minhis och Dans verk.
Det är bara…det är en liten kvistbebis.
Jag tänker att det där är ögongodis och lätt att gilla.
Här krävs det kanske lite mer för att man ska ta det till sig.
Vi har luftat många åsikter. Det är dags att prata med glasblåsarna.
Konkurrensen är hård, alla vill vinna.
Jag tänker fortsätta att försöka dra iväg, men det gör ju de andra också.
Det har kostat på att komma så här långt, men jag är inte beredd att åka hem.
Jag går bara härifrån om nån föser ut mig.
Uppgiften var att arbeta i lag för att skapa ett verk.
Vi slogs nog alla av lagens olika angreppssätt.
Den ena ingången var mer bokstavlig medan den andra var mer konceptuell.
Dan och Minhi: Vi skulle vilja höra mer om ert verk.
Vi ville skapa ett verk som var lätt att ta till sig.
Ett med djärva färger som tog plats.
De klara färgerna och uppställningen blev en fin installation. Lättillgänglig.
Känner ni att den representerar ert bästa?
Det jag gillade med uppgiften var att få jobba med Minhi
och att mötas i det och få våra talanger att samsas i ett verk.
Om ni kunde ändra en enda sak nu, vad skulle det vara?
Mer!
Man hinner bara med en viss mängd på en viss tid,
och vi ville få fram så mycket vi kunde.
Jag siktade på 20 chilifrukter och tror att det blev 19, så…
Lite lite, men det får duga.
John och John. Berätta om ert verk.
Vi skapade ett träbarn, Lille Otik.
Vi ville leka med båda våra stilar och få det både gulligt och kusligt
så att sagan verkligen fick liv.
Kan ni berätta hur ni valde att visa verket?
Vi ville inte ha det i ögonhöjd, ett barn ska inte vara hotfullt.
Så vi satte det lägre så att man måste böja sig ner för att se allt.
Piedestalen blir nästan som en bänk.
Så att det blir välkomnande fast det är ett monster.
Jag gillar det skarpt.
Vi såg att huvudet är mörkare än kroppen. Var det avsiktligt?
Vi använde samma färgrecept till solid skulptur som till blåst.
Det blev lite mörkare än tänkt, men då gick det inte att vända.
-Tack, John och John. -Tack.
Tack.
Tackar, vi drar oss tillbaka för överläggningar.
Jag vill köra fullt ut.
Det hade mycket större genomslagskraft. Storleken och färgen.
Vi gjorde det vi kom för, vi gjorde det vi ansåg bäst.
De gjorde det nog onödigt svårt för sig.
-Jag har mer att göra här. -Ja, det är inte slut än.
Tack för ert tålamod. Vi har ett beslut.
Dagens vinnande lag är…
…John och John.
Där satt den, mannen.
-Japp. -Jo.
-Heja John-laget. Vi sa ju det. -John-laget vinner.
Så Dan och Minhi är på huggkubben. Ja, vi gjorde vårt bästa.
Dan och Minhi: Som lag imponerande ni inte på oss.
Och då får vi tala individuella prestationer.
Dan: Varför bör du stanna i tävlingen?
I den här uppgiften gällde det att delta och dra sitt lass.
-Jag tycker att jag skötte min del. -Minhi?
Jag tycker att jag utnyttjade glasets egenskaper.
Jag ville accentuera ljus och materialets genomskinlighet.
Jag anser att om jag stannar här kan jag fortsätta att vidga min horisont.
-Tack, Dan och Minhi. -Tack.
Konstnären som åker hem i dag är…
…ingen.
Ja!
Vi avgjorde att ni båda förtjänar chansen i ännu en individuell deltävling.
-Det tar vi, va? -Japp.
Så ni lever och blåser ännu en dag.
Och ni kämpar fortfarande om priset värt $60 000,
samt den åtråvärda titeln "Glasmästare".
-Ni kanske ser på finalisterna nu. -Jo, det vore helt okej.
Det vore hemskt.
-Vi ses vid nästa deltävling. -Härligt.
Undertexter: Henrik Brandendorff Tack till Stefan Erlandsson